Справа № 487/2667/23
Провадження № 2/487/293/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2024 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Карташевої Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Верба О.М.,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Олещук Т.Л.,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Істоміної К.В.,

розглянувши у відкритому судовому заіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спільною земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив зобов`язати відповідача в особі ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні позивачем в особі ОСОБА_1 земельною ділянкою спільного користування площею 61,3 кв. м, що передбачено рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2003 року та рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 7 вересня 2005 року, шляхом не паркувати на цій земельній ділянці легковий автомобіль MAZDA 626 седан, державний номер НОМЕР_1 , та передати ОСОБА_1 ключ для доступу з вулиці Кузнецька через ворота на подвір`я.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що йому належить 3/10 частки, а відповідачці ОСОБА_2 - 70/100 часток у житловому будинку по АДРЕСА_1 .

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.05.2003 визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 за варіантом №4 висновку експерта №7420/21 від 09.01.2003 року, відповідно до якого ОСОБА_1 виділяється під ділянку спільного користування 30,65 кв. м, а ОСОБА_3 виділяється під ділянку спільного користування - 30,65 кв.м.

Відповідно до рішення апеляційного суду Миколаївської області від 07.09.2005 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 залишено у спільному користуванні земельну ділянку площею 61,3 кв. м.

Згідно з актом від 06.05.2009 державного виконавця Ковальчука А.М. за адресою: АДРЕСА_1 проведено розподіл земельної ділянки по 4 варіанту судово-технічної експертизи від 09.01.2003, та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 залишено в спільному користуванні 61,3 кв. м.

Відповідно до варіанту №4 висновку судової будівельно-технічної експертизи №7420/21 від 09.01.2003 та технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовлений 04.11.2014 Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації, земельна ділянка спільного користування площею 61,3 кв. м розташована від воріт вздовж житлового будинку (літ. А-1) до літньої кухні ОСОБА_1 (літ. Ш), а потім між літньою кухнею ОСОБА_1 та прибудовою до житлового будинку ОСОБА_2 (літ. А-11) до закінчення літньої кухні ОСОБА_1 .

На частині земельної ділянки спільного користування, яка знаходиться від воріт вздовж житлового будинку (літ. А-1) до літньої кухні ОСОБА_1 (літ. Ш) і має ширину 2,5 м (від огорожі суміжної земельної ділянки до житлового будинку), постійно паркується легковий автомобіль MAZDA 626 седан, державний номер НОМЕР_1 . Автомобіль на земельній ділянці спільного користування паркується виключно в інтересах ОСОБА_2 та без згоди ОСОБА_1 . А тому ОСОБА_2 не передає ОСОБА_1 ключа від хвіртки у воротах і, таким чином, позбавляє його можливості проходу з АДРЕСА_1 через ворота на подвір`я.

Автомобіль приблизно має такі габарити: довжина 4490 мм (4,49 м), ширина 1750 мм (1,75м), а тому сумарний простір від огорожі до автомобіля та від автомобіля до житлового будинку становить близько 0,75 м. А такий простір при паркуванні легкового автомобіля на земельній ділянці спільного користування не є достатнім для вільного пересування чи перенесення чогось, що може суттєво перешкодити ОСОБА_1 користуватися земельною ділянкою спільного користування.

Ухвалою суду від 30.05.2023 було відкрито провадження у справі і призначено підготовче засідання.

07.07.2023 від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволені позову, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що паркування автомобіля завдає будь-яких незручностей або заважає позивачу у здійсненні його права користування земельною ділянкою. Відповідачка посилалася на те, що позивач проживає в сусідньому будинку АДРЕСА_2 , з подвір`я якого облаштував двері в паркані на межі земельних ділянок АДРЕСА_2 і № НОМЕР_2 , якими користується в разі потреби. Відповідачка та члени її родини не чинять перешкод позивачу у користуванні воротами з АДРЕСА_1 . У відповідачки в наявності лише її комплект ключів, а у позивача має бути свій. Чому у позивача відсутні ключі від воріт, їй невідомо. Позивач як співвласник має право, в разі нагальної потреби, змінити замки, або викликати поліцію через неможливість доступу до двору, проте ніяких дій для врегулювання даного питання ОСОБА_1 вчинено не було, що свідчить про відсутність спору.

Щодо паркування автомобіля відповідачка зазначила, що останній належить її синові, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та паркує автомобіль тільки з вечора до ранку. Вдень двір абсолютно вільний. Машина паркується впритул до будинку, таким чином залишається достатньо місця для проходу, щонайменше метр. Паркування автомобіля саме у дворі є наслідком дій позивача, який побудував літню кухню на земельній ділянці загального користування, що унеможливило проїзд до гаражу, де раніше паркувався автомобіль, ця обставина змушує паркувати машину у дворі. Також 03.07.1990 суд приймав рішення щодо паркування автомобіля і відмовив у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 26.09.2023 закрито підготовче провадження по справі і призначено судовий розгляд по суті у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача - адвокат Олещук Т.Л. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідачки - адвокат Істоміна К.В. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, викладених у відзиві на позвну заяву.

Заслухавши сторони, дослідивши надані ними докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з положеннями ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить 3/10 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 1-91, виданого 27.01.2000 державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області Бердніковою А.Ю.

Відповідачці ОСОБА_2 належить 70/100 частин зазначеного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 1046, виданого 28.12.2020 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. Домоволодіння розташовано на земельній ділянці загальною площею 605 кв.м.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 07.09.2005 року встановлений порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 по 4 варіанту висновку судово-технічної експертизи від 09 січня 2003 року.

Виділено ОСОБА_1 земельну ділянку площею 105,55 м кв., а ОСОБА_3 - 499,45 м кв., залишивши в спільному користуванні сторін земельну ділянку площею 61,3 м кв.

06.05.2009 державним виконавцем Заводського ВДВС ММУЮ Ковальчуком А.М. складений акт, відповідно до якого встновлено, що за адресою: АДРЕСА_1 проведено поділ земельної ділянки по 4 варіанту судово-технічної експертизи від 09.01.2003, у спільному користуванні залишено земельну ділянку площею 61,3 кв. м.

Відповідно до судової будівельно-технічної експертизи №7420/21 від 09.01.2003 (план) та технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовлений 04.11.2014 Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації, земельна ділянка спільного користування площею 61,3 кв. м розташована від воріт вздовж житлового будинку (літ. А-1) і будівлі (літ. Ш), до закінчення останньої.

На частині земельної ділянки спільного користування біля воріт, через які здійснюється доступ до цієї земельної ділянки, та поруч з житловим будинком (літ. А-1) здійснюється паркування автмообіля MAZDA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить ОСОБА_4 - сину відповідачки.

Частина земельної ділянки, яка повинна слугувати проходом (проїздом) загального користування для всіх співвласників, має невелику ширину - 2,5 м, тому паркування на ній автомобіля відповідачкою самочинно унеможливлює вільне пересування. Таким чином порушується порядок користування зазначеною частиною спільної земельної ділянки, встановлений судом.

Крім того, ключі від хвіртки у воротах, через яку здійснюється доступ на спільне подвір`я з АДРЕСА_1 , знаходяться у відповідачки, що унеможливлює вихід на спільне подвір`я через цю хвіртку позивачем.

Відповідачка, відповідно до змісту відзиву на позовну заяву, та її представник в судовому засіданні факт паркування вказаного транспортного засобу на земельній ділянці загального користування не заперечували.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Цивільне законодавство України визначає, що одним із способів захисту права власності є негаторний позов.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), серед способів захисту речових прав цивільне законодавства виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.

Захист речового права шляхом пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (негаторного позову) є можливим носієм речового права і передбачає доведення позивачем наступних обставин: 1) належність позивачу речового права, з приводу захисту якого він звертається до суду; 2) порушення цього права, його невизнання чи оспорювання; 3) вчинення цих дій саме відповідачем.

Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачкою. без погодження з позивачем, на земельній діялнці загального користування здійснюється паркування транспортного засобу.

Також встановлено, що ворота та хвіртка даного домоволодіння знаходяться на земельній ділянці, яка перебуває у загальному користуванні сторін, тому позивач може без перешкодо користуватись ними, але не має доступу до них через відсутність ключів від хвіртки.

Отже, відповідачкою порушуються права позивача в частині користування земельною ділянкою, яка перебуває у загальному користуванні сторін.

Таким чином, ОСОБА_2 слід зобов`язати усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування площею 61,3 кв. м, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони залишати на ній транспортний засіб MAZDA 626 седан, державний номер НОМЕР_1 , та шляхом передачі ОСОБА_1 ключа від хвіртки воріт для доступу на подвір`я з АДРЕСА_1 .

Суд не приймає до уваги заперечення відповідачки про відсутність спору між стронами, оскільки саме по собі подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та заперечення відповідачки проти його задоволення, свідчить про наявність таких перешкод. В позасудовому порядку сторони не досягли згоди у вирішенні вказаних питань.

Посилання відповідачки на ту обставину, що паркування транспортного засобу на земельній ділянці загального користування здійснюється з вини позивача, який, побудувавши літню кухню, перекрив доступ до гаража, не звільняє відповідачку від обов`язку дотримуватися встановленого рішенням суду порядку використання спільної земельної ділянки.

Згідно зі ст. 131 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, внаслідок задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з відповідачки слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073 грн 60 коп.

Крім того, враховуючи положення ст. ст. 137, 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 400 грн, які підтверджуються копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого 27.07.2017 Олещук Т.Л. , копією договору про надання правової допомоги від 22.06.2023 між адвокатом Олещук Т.Л. та ОСОБА_1 по цивільній справі №487/2667/23, квитанціями до прибуткового касового ордера № б/н, відповідно до яких прийнято від ОСОБА_1 за договором про надання правової допомоги у справі №487/2667/23 22.06.2023 1700 грн, та 18.10.2023 1700 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3-5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 211, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спільною земельною ділянкою задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування площею 61, 3 кв. м, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони залишати на ній транспортний засіб MAZDA 626 седан, державний номер НОМЕР_1 , та шляхом передачі ОСОБА_1 ключа від хвіртки воріт для доступу на подвір`я з АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1073 грн 60 коп та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 400 грн, а всього в сумі 4 473 грн 60 коп.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 04.03.2024.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Т.А. Карташева