Справа № 206/1040/24
Провадження № 2-з/206/9/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2024 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Глущенко Н.С.,

розглянувши в порядку ст. 153 ЦПК України заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

за участю:

представника позивача адвоката Цівань Н.В.,

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Разом з позовною заявою, ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення його позову шляхом заборонити відповідачу ОСОБА_2 та будь-яким державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії (реєстрація прав та їх обтяжень) із квартирою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 020, до вирішення справи по суті.

Необхідність вжиття вказаних заходів забезпечення позову обґрунтовано тим, що між сторонами виник спір про стягнення коштів з відповідача за квартиру АДРЕСА_2 , яку позивач придбав у ОСОБА_2 за відплатним договором купівлі продажу від 20.11.2018 року, яку у подальшому було витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради за постановою Дніпровського апеляційного суду від 20.09.2022 року, яка набрала законної сили. Позивач зазначає, що судами при розгляді справи № 202/5154/21 було встановлено, що продавець ОСОБА_2 був обізнаний про незаконність набуття попередніми власниками права власності на спірну квартиру та приймав у цьому безпосередню участь, так як сам двічі являвся власником спірної квартири та двічі її відчужував. Судом у справі № 202/5154/21 встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого номер довідки 269619382 від 09.08.2021 року, 21.08.2018 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва по право власності, на житло, серія та номер: б/н, виданий 09.09.2003 виконкомом міської ради народних депутатів. Відомості внесено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Андрєєвою Ганною Олегівною. Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло від 09.09.2003 року, виданого виконкомом міської Ради квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_3 , згідно з розпорядженням (наказом) від 20.08.2003 № РП-4856. Згідно з інформацією Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/12-2195 від 19.05.2021 розпорядження від 20.08.2003 №РП-4856 не видавалося, а квартира АДРЕСА_2 передана у приватну власність ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням органу приватизації від 24.01.1995 №3/137-95. За архівними даними приватизаційних справ Департаменту та у книгах реєстрації свідоцтв про право власності розпорядження № РП-4856 від 20.08.2003 відсутнє. Відповідно, ОСОБА_2 мав незаконне відношення до спірної квартири раніше, як і ОСОБА_3 у якого він начебто придбав дану квартиру, тому був обізнаний про неправомірні дії з даною квартирою, та приймав у цьому участь. Позивач - ОСОБА_1 , не знав і не міг знати про незаконні дії зі спірною квартирою, тому і був визнаний судом у справі № 202/5154/21 добросовісним набувачем.

На думку позивача, це свідчить про відповідальність продавця (тобто, ОСОБА_2 ) за ст. 661 ЦК України, оскільки доведена його вина щодо незаконного оформлення права власності на квартиру та подальшого її відчуження без достатніх правових підстав.

Позивач у заяві зазначає, що він, як покупець квартири є добросовісним набувачем, а продавець квартири ОСОБА_2 був недобросовісним набувачем квартири, а тому права ОСОБА_1 можуть бути відновленими шляхом пред`явлення вимог до продавця про відшкодування збитків з підстав передбачених статтею 661 ЦК України, у зв`язку із чим він і звернувся до суду з позовом.

Враховуючі той факт, що ОСОБА_2 незаконним шляхом розпоряджався спірною квартирою та нещодавно придбав у власність іншу квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , а також враховуючи те, що іншого майна, яке не перебуває під обтяженням, в нього не має, і ОСОБА_2 , у разі відчуження належної йому на праві особистої власності квартири АДРЕСА_1 , не буде мати змоги виконати рішення суду у разі задоволення позовних вимог, позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборонити відповідачу ОСОБА_2 , та будь-яким державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії (реєстрація прав та їх обтяжень) із квартирою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020, до вирішення справи по суті.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала заяву про забезпечення позову та просила її задовольнити з наведених у ній підстав, пояснивши, що зазначення у заяві про забезпечення позову заборони відповідача та будь-яким державним реєстраторам права на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам на яких покладено функції державного реєстратора права на нерухоме майно вчиняти реєстраційній дії саме із квартирою АДРЕСА_1 зумовлено тим, що вказана квартира є приблизно такої самої площі та вартості, як і квартира АДРЕСА_2 , яка раніше була придбана позивачем у ОСОБА_2 та яку в подальшому було витребувано на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_4 , дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, враховуючи фактичні обставини справи, суд вважає заяву про забезпечення позову обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1, 3, 6 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд виходить із співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам, а також відповідності способу забезпечення позову вимогам ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при вирішенні питання про забезпечення позову суди повинні оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у разі невжиття таких заходів.

Згідно роз`яснень даних в п. 4 цієї постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Також, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Позивач надав суду Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 27.02.2024 № 367550798.

Згідно даної довідки, за договором купівлі-продажу від 26.10.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського округу Огородник Л.В., ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером: :02:057:0054 та садовий будинок, який знаходиться на цій земельній ділянці, розташовані за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень (номер запису про обтяження 50672823), 19.06.2023 року, Самарським відділом державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), обтяжене все нерухоме майно ОСОБА_2 , шляхом арешту нерухомого майна.

Також, за договором дарування від 09.02.2024, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського округу Огородник Л.В., ОСОБА_2 належить на праві власності квартира загальною площею 38 кв.м., житловою 20 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 має можливість в будь-який момент відчужити належне йому майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , на користь третіх осіб, що в майбутньому утруднить чи зробить неможливим виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. Оскільки даних, які б свідчили про наявність у відповідача ОСОБА_2 грошових коштів, або іншого майна, яке не перебуває під обтяженням, у позивача немає, то достатнім аби забезпечити виконання рішення в майбутньому буде вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження майна квартири АДРЕСА_1 .

Верховний Суд в своїй постанові по справі № 904/1934 від 11 грудня 2023 року звернув увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові по справі № 905/448/22 від 03 березня 2023 року.

Верховний Суд в своїй постанові по справі № 905/446/22 від 06 жовтня 2022 року виклав позицію щодо того, що у разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить в суду позивач.

Враховуючи те, що між сторонами дійсно виник спір, беручи до уваги обставини справи, співмірність виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, які стосуються стягнення коштів за договором купівлі-продажу квартири від 20.11.2018 року, яку у подальшому було витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради, беручи до уваги те, що відчуження майна, яке належить відповідачу на праві особистої власності, призведе до ускладнення захисту прав позивача, суд вважає, що визначений заявником вид забезпечення позову шляхом заборони вчиняти реєстраційні дії (реєстрація прав та їх обтяжень) із квартирою АДРЕСА_1 , зокрема, вчинення дій щодо відчуження майна його власником - є обґрунтованим.

Можливість заборони вчиняти реєстраційні дії (реєстрація прав та їх обтяжень) із квартирою АДРЕСА_1 , в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. У разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача або третіх осіб, оскільки майно фактично перебуває у володінні власника з можливістю користуватися ним, а обмежується лише можливість вчиняти реєстраційні дії (реєстрація прав та їх обтяжень) із цим майном, зокрема відчужити його.

Що стосується зустрічного забезпечення, суд зазначає, що перелік підстав, за яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення визначено ч. 3 ст. 154 ЦПК України, зокрема якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. В інших випадках застосування зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком.

У зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження вказаних обставин, суд вважає за необхідне не застосовувати зустрічне забезпечення та звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_2 не позбавлений можливості в подальшому звернутися до суду із клопотанням про зустрічне забезпечення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149 - 154, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Заборонити відповідачу ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_5 , та будь-яким державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії із квартирою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 020, до вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Стягувач за цією ухвалою: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_6 .

Боржник за цією ухвалою: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_5 .

Головуючий суддя Кушнірчук Р.О.