ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1112/23 Номер провадження 22-ц/814/415/24Головуючий у 1-й інстанції Потетій А.Г. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О.,

представника Полтавської обласної прокуратури Лисенко О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури І. Титарчука на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 20 квітня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

УСТАНОВИВ:

коротко змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про визнання за нею права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме: громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, загальною площею 56,5 кв.м, що складається з: павільйону літ. А-1, навісу літ. а, літнього майданчику літ. а1, що розташовані за адресою: с. Горбанівка, Полтавського р-ну, Полтавської області.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 20 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 до Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 за набувальною давністю право власності на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, загальною площею 56,5 кв. м, що складаються з: павільйон літ. А-1, навіс літ. а, літній майданчик літ. а1, що розташовані за адресою: с. Горбанівка, Полтавського р-ну, Полтавської області. Судові витрати покладено на позивача.

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Полтавською обласною прокуратурою, що не приймала участі у справі, подано апеляційну скаргу на вказане рішення суду в інтересах держави в особі Щербанівської сільської ради та Державної інспекції архітектури та містобудування України.

В апеляційній скарзі заступник керівника Полтавської обласної прокуратури прохав рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вказував на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та невірну оцінку судом доказів у справі.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 прохала рішення місцевого суду залишити без змін.

Зазначила на відсутність права прокурора пред`явити позов в інтересах органу місцевого самоврядування та на дотриманні місцевим судом норм матеріального та процесуального права при ухвалення рішення.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини; доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Як встановлено місцевим судом, рішенням виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району № 214 від 24 жовтня 2002 року ОСОБА_1 , як приватному підприємцю, надано дозвіл на розміщення стаціонарної малої архітектурної форми (торгівельного павільйону), зблокованої з автопавільйоном Горбанівка.

На підставі вищезазначеного рішення ОСОБА_1 . Відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської районної державної адміністрації надано дозвіл на розміщення малої архітектурної форми №23-02 від 23 грудня 2002 року.

22.07.2003 Державна технічна комісія, призначена Відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської районної державної адміністрації, видала Акт про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації.

Починаючи з липня 2003 року позивачка користується побудованим нерухомим майном (павільйоном) та здійснювала підприємницьку діяльність. За час користування нерухомим майном продовжувались строки дії договорів оренди землі з Полтавською райдержадміністрацією, сплачувались та сплачуються орендна плата за користування земельною ділянкою, на якій розташований павільйон та літній майданчик. Інших осіб, які б мали право на вказані нежитлові приміщення, не існує.

Позивачка, дізнавшись у 2002 році, що напівзруйнована будівля, яка знаходиться у с. Горбанівка Полтавського району, є безхазяйною, оскільки на цьому місці дуже давно була розташована зупинка транспорту, яку перенесли у інше місце, була впевнена, що на дане майно ніхто не претендує. Позивачка звернулась до відповідних державних органів місцевого самоврядування для отримання дозволів для початку будівництва та реставрації будівлі. Після прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта з липня 2003 року вона добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується нежитловими приміщеннями, як фактичний власник, а тому має право набути право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Місцевий суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивачка добросовісно володіє громадським будинком (нежитловою будівлею), з господарськими будівлями та спорудами фактично з 2003 року, тобто відкрито володіє нерухомим майном, оскільки звернень державних органів, органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб з приводу незаконного володіння громадським будинком не отримувала, безперервно володіє нерухомим майном з вищевказаного періоду більше десяти років, тобто без переривання строків його володіння за підстав передбачених законом, а тому може вважатися такою, що правомірно за набувальною давністю набула право власності на вказане нерухоме майно.

25 січня 2023 року між Щербанівською сільською радою Полтавського району Полтавської області та позивачкою ОСОБА_1 було укладено попередній договір № 16 оренди земельної ділянки в майбутньому.

Отже, з підстав передбачених ст. ст. 123-126 Земельного кодексу України, позивач набула право користування (оренди) земельною ділянкою площею 0,0040 га, яка знаходиться під будівлею громадського будинку за адресою: с. Горбанівка Полтавського району Полтавської області.

Розташований на земельній ділянці у с. Горбанівка Полтавського району Полтавської області об`єкт, а саме - громадський будинок із господарськими будівлями та спорудами, неможливо перемістити без їх знецінення та зміни їх призначення, тому зазначене спірне майно є нерухомим.

З 2003 року пройшло більше 10 років коли позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє майном, проживає та зареєстрований у вказаному вище житлі, оплачує комунальні послуги.

Встановивши вказані обставини місцевий суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Щодо права прокурора на представництва інтересів держави.

Однією із засад цивільного судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи (п. 3 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

В силу ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення в цивільній, адміністративній, господарській справі надається прокурору, який брав участь у судовому розгляді, а також незалежно від участі в розгляді справи прокурору вищого рівня: Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, першим заступникам та заступникам керівників обласних прокуратур, керівнику, заступникам керівника, керівникам підрозділів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті (абзаци 1 і 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший-третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Системне тлумачення положень частин третьої-п`ятої статті 56 ЦПК України і частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва інтересів держави, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматись порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва у позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі нема, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) та від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (провадження № 14-91цс20).

Як вбачається з матеріалів справи, Полтавська обласна прокуратура участі у справі у суді першої інстанції не приймала, прокурор вступив у справу подавши апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, обґрунтувавши в апеляційній скарзі наявність порушеного інтересу держави та бездіяльність уповноважених органів на представництво інтересів держави у даних правовідносинах щодо ініціювання апеляційного перегляду рішення суду у даній справі.

Прокуратурою дотримано вимог закону щодо попереднього звернення до уповноважених органів держави у спірних правовідносинах та надано докази такого звернення, які свідчать про їх бездіяльність щодо оскарження рішення суду першої інстанції у даній справі.

Так, 16.05.2023 за вих № 15/2-277вих-23 (а.с. 84-85) прокуратурою до Державної інспекції архітектури та містобудування України (далі - ДІАМ) надіслано лист-повідомлення, за змістом якого повідомлено, що під час моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 20 квітня 2023 року визнано за ОСОБА_1 за набувальною давністю право власності на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, загальною площею 56,5 кв. м, що складаються з: павільйон літ. А-1, навіс літ. а, літній майданчик літ. а1, що розташовані за адресою: с. Горбанівка, Полтавського р-ну, Полтавської області. Оскільки у даному випадку порушуються права та інтереси не залученої до участі у справі особи - центрального органу влади, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, прокуратурою запропоновано ДІАМ ознайомитись із матеріалами судової справи № 545/1112/23, після чого вирішити питання оскарження в апеляційному порядку вказаного рішення та повідомити про зазначене обласну прокуратуру не пізніше 24.05.2023 (у разі не оскарження указаного рішення суду, поінформувати про причини).

На вказаний лист ДІАМ повідомлено прокуратуру листом від 30.05.2023 (а.с. 86), що під час ухвалення рішення суду у даній справі питання про права та обов`язки ДІАМ не вирішувалось, ДІАМ не є стороною у справі та у випадку залучення у справі буде представляти інтереси держави відповідно до законодавства.

Також, 16.05.2023 за вих № 15/2-278вих-23 (а.с. 87-89) прокуратурою до Щербанівської сільської ради було надіслано лист-повідомлення, за змістом якого запропоновано Щербанівській сільській раді, як стороні у справі, оскаржити рішення суду першої інстанції у даній справі, як таке, порушує інтереси держави, та повідомити прокуратуру про дату отримання повного тексту судового рішення не пізніше 24.05.2023.

На вказаний лист Щербанівською сільською радою повідомлено прокуратуру листом від 29.05.2023 (а.с. 90), що повний текст рішення суду у даній справі отримано Щербанівською сільською радою через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» у день його складення, тобто 20.04.2023; відповідне рішення набрало законної сили 20.05.2023; з огляду на відсутність передумов поновлення строку на подачу апеляційної скарги, у Щербанівської сільської ради відсутні правові підстави апеляційного оскарження рішення.

Щодо порушеного інтересу держави.

Частиною 1 статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно до дискреційних повноважень Щербанівської сільської ради належить право розпорядження землями комунальної власності, зокрема, надання земельних ділянок комунальної власності під забудову, а до компетенції Державної інспекції архітектури та містобудування України (центральний орган виконавчої влади, що виконував функції державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду на час розгляду справи місцевим судом) вирішення питання прийняття об`єктів закінченого будівництва в експлуатацію.

Водночас, на підставі оскаржуваного рішення суду за позивачем визнано право власності на нерухоме майно, яке розташоване на землі комунальної власності. Безпідставне, з порушенням вимог закону визнання судом права на власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці комунальної власності становить суспільний (публічний) інтерес; порушуються інтереси держави у сфері земельних відносин та містобудування (отримання права забудови на конкурентних засадах), а саме: ст. ст. 13, 14 Конституції України, ст. 5 ЗК України; законів України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про архітектурну діяльність», «Про благоустрій населених пунктів», вимоги державних будівельних норм та стандартів, містобудівної документації на місцевому рівні.

Отже, з урахуванням викладеного, апеляційний суд зазначає, що є необґрунтованими доводи ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу про те, що у прокурора були відсутні підстави для представництва в суді інтересів держави в особі Щербанівської сільської ради та Державної інспекції архітектури та містобудування України, оскільки прокурор, звертаючись до суду із апеляційною скаргою, відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частини четвертої статті 56 ЦПК України, обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в особі вказаних уповноважених органів та визначив, у чому полягає порушення інтересів держави.

Щодо перегляду справи по суті спору

У відповідності з нормами ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності.

Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, зазначила, що слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту володіння нерухомим майном позивачка ОСОБА_1 зазначила, що вона була суб`єктом підприємницької діяльності та отримала в оренду земельну ділянку, на якій з відповідного дозволу розмістила об`єкт малої архітектурної форми (торговельного павільйону), зблокований з автопавільйоном «Горбанівка» по вул. Київське шосе на землях полоси відводу траси Київ- Харків.

На підтвердження наявності громадського будинку було надано технічний паспорт, виготовлений ПП ОСОБА_2 15.03.2023, з якого вбачається, що об`єкт складається з павільйону, навісу та літнього майданчику, та що ці об`єкти збудовані у 2003 році.

На зазначені обставини місцевий суд уваги не звернув, що фактично забудовником цих об`єктів є позивачка у справі, та що на цьому місці у відповідності з виданими дозволами повинен розміщуватися об`єкт малої архітектурної форми, що виключає визнання за позивачкою права власності за набувальною давністю.

Доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є обґрунтованими.

висновки за результатом розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладені висновки апеляційного суду, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення апеляційної скарги прокуратури та відмову у задоволенні позову, у порядку відшкодування судових витрат з позивача на користь скаржника підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 4 156,50 грн.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури І. Титарчука, - задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 20 квітня 2023 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавської обласної прокуратури сплачений за подачу апеляційної скарги судовий збір у сумі 4 156,50 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 березня 2024 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко