КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024року місто Київ

Справа № 757/32556/22-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7416/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

судді-доповідача: Желепи О. В.,

суддів: Мазурик О. Ф., Немировської О. В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2023 року (постановлену у складі судді Головко Ю. Г., інформація про датку складання повного рішення відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Назаренко Катерина Валеріївна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чижиков Олександр Олександрович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Топілко Оксана Олександрівна, про витребування майна з чужого володіння, скасування рішення про державну реєстрацію прав та обмежень, визнання права власності на квартиру

ВСТАНОВИВ

У листопади 2022 року ОСОБА_3 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Назаренко К. В., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чижиков О. О., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Топілко О. О., в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив:

- витребувати (вилучити) з чужого володіння у ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , нерухоме майно - квартиру за адресою АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обмежень від 15 липня 2022 року індексний номер: 64191706, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О. О., на підставі якого зареєстроване право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за громадянином ОСОБА_4 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обмежень від 16 серпня 2022 року індексний номер: 64506633, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О. О., на підставі якого зареєстроване право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за громадянкою ОСОБА_2 ;

- визнати за громадянином ОСОБА_3 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року відкрито провадження у вказаній справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

20 квітня 2023 рокудо суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Топілко О. О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Назаренко К. В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чижиков О. О. про визнання особи добросовісним набувачем.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2023 року відмовлено в прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Топілко Оксана Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Назаренко Катерина Валеріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чижиков Олександр Олександрович про визнання особи добросовісним набувачем.

Копію зустрічної позовної заяви долучено до матеріалів справи.

Роз`ясненопозивачу за зустрічним позовом право на звернення з позовом до суду на загальних підставах.

Зустрічну позовну заяву разом із доданими матеріалами повернутовідповідачу.

Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 22 січня 2024 року, згідно поштової відмітки, направила на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2023 року та направити справу для продовження розгляду до Печерського районного суду міста Києва.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 дотримано строк на подачу зустрічного позову, тому висновок суду щодо пропуску строку є помилковим.

Вказує, що висновки суду не відповідають вимогам закону та сталій судовій практиці, і в даному випадку зустрічний позов пов`язаний з первісним позовом і їх розгляд разом є доцільним та необхідним.

Звертає увагу суду, що судом невірно роз`яснено право на апеляційне оскарження, оскільки відмова у прийнятті або про повернення зустрічної позовної заяви підлягає апеляційному оскарженню, крім того висновок суду про відмову у прийнятті є помилковим.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 січня 2024 року відкрито провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Учасники справи своїм правом на надання відзиву не скористались.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 2 ст. 369 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення позову підлягає розгляду в письмовому провадженні без повідомленням учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступних висновків.

Відмовляючи в прийнятті зустрічної позовної заяви суд першої інстанції вказував, що первісний та зустрічний позови виникають з одних правовідносин, однак, суд вважає недоцільним розглядати первісний і зустрічний позови, адже це затягне розгляд справи та істотно розширить предмет доказування.

Зважаючи на те, що вимоги зустрічного позову про визнання ОСОБА_2 добросовісним набувачем та вимоги за первісним позовом ОСОБА_3 про витребування майна з чужого володіння, скасування рішення про державну реєстрацію прав та обмежень, визнання права власності на квартиру не виключає можливість задоволення позову за зустрічними позовними вимогами, і навпаки, підстав для об`єднання в одне провадження первісних та зустрічних позовних вимог не вбачається.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття зустрічного позову та його об`єднання в одне провадження з первісним позовом, що не позбавляє відповідача права звернутись до суду з окремим позовом в загальному порядку.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується, оскільки очевидно, що позовні вимоги про витребування майна та про визнання добросовісним набувачем цього ж майна виникли з одних і тих самих правовідносин, які стосуються вибуття майна з володіння первісного позивача поза його волею. При цьому кінцевим набувачем такого майна є відповідач, який наполягає на добросовісному характері набуття володіння спірним майном.

Апеляційний суд переконаний, що в справі, яка переглядається, зустрічний позов не підлягав прийняттю до спільного розгляду разом з первісним з таких міркувань.

Так, для приватного права властивою є така засада як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (частина друга статті 193 ЦПК України).

Тлумачення частини другої статті 193 ЦПК України свідчить, що законодавець визначив основні критерії, за яких зустрічний позов підлягає прийняттю до спільного розгляду разом з первісним позовом, серед яких варто виділити два основні: 1) взаємопов`язаність позовів як таких, що виникають з одних правовідносин, та 2) доцільність їх спільного розгляду за умови, що задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

У справі, яка переглядається, взаємопов`язаність первісного та зустрічних позовів і їх виникнення з одних правовідносин сумнівів не викликає. Водночас, надаючи оцінку доцільності їх спільного розгляду, колегія суддів уважає за необхідне зазначити таке.

Пред`являючи зустрічний позов, відповідач його предметом визначив одну матеріально-правову вимогу, а саме визнання його добросовісним набувачем майна, про витребування якого просить позивач.

Колегія суддів констатує, що добросовісність набуття не може вважатися предметом окремого позову, а є лише однією з обставин, які підлягають доказуванню, зокрема, під час розгляду справи про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №755/15989/15-ц (провадження №61-13510св18), від 19 вересня 2018 року у справі № 755/15989/15-ц (провадження № 61-13510св18), від 11 грудня 2019 року у справі №523/11051/17 (провадження №61-13925св19).

За змістом частини 5 статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто набувач уже вважається добросовісним, допоки не буде доведено протилежне. У статті 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту як визнання особи добросовісним набувачем.

Тому обставини, якими відповідач обґрунтовує зустрічний позов, підлягають доказуванню сторонами (зокрема, спростуванню позивачем) та установленню судом при розгляді спору про витребування майна з чужого незаконного володіння, в межах якого відповідач наділений правом подавати докази та надавати пояснення в контексті добросовісності набуття права власності на спірне майно.

Апеляційний суд переконаний, що доцільність спільного розгляду первісного та зустрічного позовів у розумінні частині другої статті 193 ЦПК України полягає в першу чергу в тому, щоб такий спільний розгляд забезпечував реалізацію завдання цивільного судочинства.

Колегія суддів нагадує, що завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуванням в судовому процесі, в силу положень частин першої-другої статті 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оскільки спільний розгляд позовної вимоги про визнання особи добросовісним набувачем майна, яка, як вже зазначалося вище, не може складати предмет окремого позову, а є лише обставиною, яка підлягає доведенню чи спростуванню в межах розгляду первісного позову про витребування такого майна, не відповідає завданню цивільного судочинства, а також принципам розумності та процесуальної економії, апеляційний суд уважає, що поданий у цій справі зустрічний позов не міг бути прийнятий до спільного розгляду з первісним та підлягав поверненню заявникові.

Крім того, одним із критеріїв доцільності спільного розгляду первісного та зустрічного позовів законодавець визначив вплив задоволення зустрічного позову на можливість задоволення первісного позову.

На переконання колегії суддів, задоволення позовної вимоги про визнання відповідача добросовісним набувачем майна саме по собі не виключає задоволення первісного позову, оскільки в статті 388 ЦК України передбачені окремі випадки, за яких допускається витребування майна і в добросовісного набувача.

Оскільки суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним, проте помилився щодо мотивів такої відмови, то ухвала суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням її мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд безпідставно відмовив у прийнятті зустрічної заяви, в той час як процесуальним законом був наділений лише правом на постановлення ухвали про повернення зустрічної позовної заяви, колегія суддів відхиляє, адже процесуальним наслідком відмови у прийнятті заяви є саме її повернення.

Подібний за змістом висновок Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду сформувала у постанові від 01 листопада 2021 року в справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21).

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до ч. 4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись вказаними нормами процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу суду першої інстанції необхідно змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції даної постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2023 року - змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя доповідач О. В. Желепа

Судді О. Ф. Мазурик

О. В. Немировська