Провадження № 2/760/2583/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Зуєвич Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» /далі - ТОВ «Маркс.Капітал»/ (; адреса: 36019, м. Полтава, вул. Колективна, буд. 10) до ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

11.05.2021 до Печерського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 19.04.2021, за підписом представника позивача - адвоката Терзі О.С. (діє на підставі ордеру, в якій позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 21 875,93 грн матеріальної шкоди в порядку регресу, 4 000,000 грн витрат на правову допомогу та 2 270,00 грн судового збору.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21.09.2022 цивільну справу № 757/24218/21-ц за позовом ТОВ «Маркс.Капітал» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - передано на розгляд до Солом`янського районного суду міста Києва.

24.11.2022 вказана справа надійшла до Солом`янського районного суду міста Києва з супровідним листом Печерського районного суду міста Києва від 17.11.2022.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справу передано судді по реєстру 06.12.2022.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на запит надійшла до суду 12.12.2022.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16.12.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмове провадження).

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

Доводи позову

В позові вказується, що 31.01.2020 в м. Києві на вул. Василя Тютюнника, 37/1 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю:

- транспортного засобу Мерседес, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 ;

- транспортного засобу Хонда, д.н.з. НОМЕР_3 , що був припаркований;

- транспортного засобу Мазда, д.н.з. НОМЕР_4 , що був припаркований;

- транспортного засобу Пежо, д.н.з. НОМЕР_5 , що був припаркований;

- транспортного засобу Мітсубіші, д.н.з. НОМЕР_6 , що був припаркований;

- транспортного засобу БМВ, д.н.з. НОМЕР_7 , що був припаркований.

Обставини дорожньо-транспортної пригоди встановлені постановою Печерського районного суду міста Києва від 03.06.2020 у справі № 757/8994/20-п та постановою Київського апеляційного суду від 23.10.2020 по справі № 757/8994/20-п.

Так, відповідно до змісту постанови Київського апеляційного суду від 23.10.2020 у справі № 757/8994/20-п, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 (залишення місця дорожньо-транспортної пригоди) ст. 124 (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів) Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

В позові вказується, що станом на 31.01.2020 транспортний засіб БМВ, д.н.з. НОМЕР_7 , був застрахований за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 16380-10 від 27.08.2019 у ПрАТ «СК «Мега-Поліс».

Відповідно до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту № 16380-10 від 27.08.2019, ПрАТ «СК «Мега-Поліс» визнала подію страховим випадком, здійснила розрахунок страхового відшкодування та здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 27 401,00 грн.

Станом на 31.01.2020 цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Мерседес, д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_1 була застрахована за Полісом № 142840993 у ПрАТ «СК «Ван Клік».

Позивач зазначає, що 09.11.2020 ПрАТ «СК «Мега-Поліс» на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України звернулось до ПрАТ «СК «Ван Клік» із заявою про страхове відшкодування № 31715, так як станом на 31.01.2020 цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Мерседес, д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_1 застрахована за Полісом № 142840993.

Відповідно до звіту № С20-46 від 24.02.2020 р., наданого ПрАТ «СК «Мега-Поліс», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу БМВ, д.н.з. НОМЕР_7 , з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складає 21 875,93 грн.

Розглянувши заяву про страховане відшкодування № 31715 від 09.11.2020, страховик - ПрАТ «СК «Ван Клік» визнав її обґрунтованою та на підставі ст.ст. 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 21 875,93 грн.

Як стверджується у позові, 21.01.2021 був затверджений страховий акт № 0025585.01.20/5, а 12.02.2021 з боку ПрАТ «СК «Ван Клік» на користь ПрАТ «СК «Мега-Поліс» здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 21 875,93 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 246.

Таким чином, позивач вважає, що враховуючи, що обставини дорожньо-транспортної пригоди встановлені постановою Печерського районного суду міста Києва від 03.06.2020 та постановою Київського апеляційного суду від 23.10.2020 у справі № 757/8994/20-п, а також з урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Мерседес, д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_1 застрахована за полісом № 142840993, у страховика - ПрАТ «СК «Ван Клік» в розмірі виплаченого страхового відшкодування виникло право регресу до ОСОБА_1 на підставі ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Разом з тим, позивач посилається на те, що між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Ван Клік» та товариством з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» був укладений договір про надання фінансових послуг факторингу № 01.01.2020-ВК від 01.01.2020. Відповідно до п. 1.2 Договору, ТОВ «Маркс.Капітал» займає місце ПрАТ «СК «Ван Клік» по усіх переданих регресних вимогах ПрАТ «СК «Ван Клік», у тому числі, права одержання від боржників сум основного боргу, відсотків, неустойок в повному обсязі. Відповідно до п. 1.3 Договору, права за регресними вимогами переходять від ПрАТ «СК «Ван Клік» до ТОВ «Маркс.Капітал» з моменту підписання Акту прийому-передачі документів по відповідній регресній вимозі.

Згідно Переліку переданих регрес них вимог № 01-21 до Договору про надання фінансових послуг факторингу № 01.01.2020-ВК від 01.01.2020, ПрАТ «СК «Ван Клік» передало ТОВ «Маркс.Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 , що підтверджується п. 6 Переліку.

Відповідно до Акту прийому-передачі документів № 06-01 від 15.02.2021, ПрАТ «СК «Ван Клік» передало ТОВ «Маркс.Капітал» документи, що підтверджують право вимоги до ОСОБА_1 в розмірі 21 875,93 грн.

В позові зауважується, що ТОВ «Маркс.Капітал» є зареєстрованою фінансовою установою, яка здійснює свою діяльність відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи № 421 від 07.07.2011. Відповідно до Додатку № 296 ФК до Свідоцтва № 421 від 07.07.2011, одним із видів діяльності ТОВ «Маркс.Капітал» без отримання ліцензії є надання послуг факторингу.

Крім того, зазначається, що претензією № 06744 від 15.02.2021 відповідач ОСОБА_1 була проінформована про відступлення права вимоги.

Також, щодо вжиття заходів досудового врегулювання спору, зазначається, що ТОВ «Маркс.Капітал» вживав заходів щодо досудового врегулювання спору шляхом направлення претензії № 06744 від 15.02.2021. Однак, вимоги в позасудовому порядку відповідачем не виконані, відповідач збитки не відшкодувала, відповіді на претензію не надала.

Таким чином, позивач вважає, що до ТОВ «Маркс.Капітал» у порядку, визначеному законодавством, перейшло право вимоги від ПрАТ «СК «Ван Клік» у межах виплаченого страхового відшкодування до ОСОБА_1 як до особи, відповідальної за завдані збитки, що надає ТОВ «Маркс.Капітал» як новому кредитору право на звернення з відповідним позовом.

У зв`язку з викладеним, позивач просить задовольнити заявлені позовні вимоги та стягнути з відповідача матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 21 875,93 грн.

Щодо правової позиції відповідача

Відповідач своїм правом подання відзиву не скористався, копію ухвали про відкриття провадження у справі, яка направлялась разом з копією позовної заяви з доданими до неї документами отримав 16.09.2023 (а.с. 178).

Жодних заяв, клопотань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову позицію останнього щодо предмету спору.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

За змістом долученої до матеріалів справи копії постанови Печерського районного суду міста Києва від 03.06.2020 у справі № 757/8994/20-п (а.с. 29-30) вказується, зокрема, наступне: «Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 31.01.2020 о 03 год. 55 хв. в м. Києві на вул. Василя Тютюнника, 37/1, керуючи автомобілем марки «Мерседес Бенз», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_8 , порушила п. 12.1, 13.1, 2.10 (а) Правил дорожнього руху України, а саме: не дотрималась безпечного бокового інтервалу, в результаті чого здійснила зіткнення з припаркованим автомобілем марки «Хонда», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 (водій ОСОБА_2 ), з припаркованим автомобілем марки «Мазда», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 (водій ОСОБА_3 ), з припаркованим автомобілем марки «Пежо», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 (водій ОСОБА_4 ), з припаркованим автомобілем марки «Мітсубіші» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_6 (водій ОСОБА_5 ), з припаркованим автомобілем марки «БМВ», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_7 (водій ОСОБА_6 ), та залишила місце ДТП.

В результаті дорожньо-транспортної події автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідальність за вказані адміністративні правопорушення передбачена за ст. 124, 122-4 КУпАП.».

За результатами розгляду зазначеної справи про адміністративне правопорушення, провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, 122-4 КУпАП, - закрито за відсутності в діянні події та складу адміністративного правопорушення.

Згідно з постановою Київського апеляційного суду від 23.10.2020 (а.с. 31-38), постанова Печерського районного суду міста Києва від 03.06.2020 про закриття на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі ОСОБА_1 за відсутності події та складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, - скасована. Винесено нову постанову, якою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні ДТП 31.01.2020 та залишення місця ДТП, до якої вона причетна, тобто адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, та провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП - закрито у зв`язку із закінченням на момент її розгляду строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП.

На момент дорожньо-транспортної пригоди (станом на 31.01.2020) цивільно-правова відповідальність водія пошкодженого транспортного засобу «БМВ», державний реєстраційний номер НОМЕР_7 , була застрахована у ПрАТ «СК «Мега-Поліс» згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту № 16380-10 від 27.08.2019 (а.с. 41-46).

До позовної заяви також долучено копії: довідки про дорожньо-транспортну пригоду 10.03.2020 № 9941/41/11/5-2020 (а.с. 85-88), водійського посвідчення водія транспортного засобу «БМВ», державний реєстраційний номер НОМЕР_7 (а.с. 89) та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «БМВ», державний реєстраційний номер НОМЕР_7 (а.с. 91).

Зі змісту свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 , вбачається, що транспортний засіб «БМВ», державний реєстраційний номер НОМЕР_7 , належить ОСОБА_6

04.02.2020 р. власник пошкодженого автомобіля марки «БМВ», державний реєстраційний номер НОМЕР_7 , звернувся до ПрАТ «СК «Мега-Поліс» з повідомленням про настання страхового випадку (а.с. 47), 27.02.2020 - з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 49).

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку Вих. № С20-46 від 24.02.2020 р., складеного ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» на замовлення ПрАТ «СК «Мега-Поліс» (а.с. 51-72), вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ BMW X3, держ. № НОМЕР_7 , внаслідок ДТП - 31.01.2020 р., складає 21 875,93 грн.

За змістом умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 16380-10 від 27.08.2019, ПрАТ «СК «Мега-Поліс» визнала подію страховим випадком, здійснила розрахунок страхового відшкодування, про що складено страховий акт № 7386/16380-10 до договору «Добровільного страхування наземного транспорту» № 16380-10 від 27.08.2019 (а.с. 75) та здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 27 401,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 03.03.2020, наявним в матеріалах справи (а.с. 73).

На момент дорожньо-транспортної пригоди (станом на 31.01.2020) цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Мерседес Бенз», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_8 - відповідача ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК «Ван Клік» згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № 142840993) (а.с. 93).

09.11.2020 ПрАТ «СК «Мега-Поліс» на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України звернулось до ПрАТ «СК «Ван Клік» із заявою про страхове відшкодування № 31715 (а.с. 39-40), так як станом на 31.01.2020 цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Мерседес, д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_1 застрахована за полісом № 142840993.

ПрАТ «СК «Ван Клік», розглянувши заяву про страхове відшкодування № 31715 від 09.11.2020, прийняло рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 21 875,93 грн.

21.01.2021 був затвердження страховий акт № 0025585.01.20/5 (а.с. 95), в якому вказано, зокрема, наступне:

- поліс страхування № ЕР142840993 від 23.10.2019;

- страхувальник: ОСОБА_1 ;

- потерпілий: ПрАТ «СК «Мега-Поліс»;

- об`єкт страхування: Mercedes-Benz E 220 D, держ. № НОМЕР_8 ,

та здійснено розрахунок страхового відшкодування до страхового акту № 0025585.01.20/5 (а.с. 96).

З страхового акту № 0025585.01.20/5 від 21.01.2021 вбачається, що ПрАТ «Ск «Ван Клік» прийнято рішення про виплату: відшкодувати збитки на підставі умов договору страхування № ЕР142840993 від 23.10.19. Розмір страхового відшкодування на підставі розрахунку (додаток № 1) становить 21 875,93 грн.

Зі змісту платіжного доручення № 246 від 12.02.2021 вбачається, що 12.02.2021 ПрАТ «СК «Ван Клік» на користь ПрАТ «СК «Мега-Поліс» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 21 875,93 грн. (а.с. 97).

Також, до матеріалів позовної заяви долучено копію договору про надання фінансових послуг факторингу № 01.01.2020-ВК від 01.01.2020, укладеного між ТОВ «Маркс.Капітал» та ПрАТ «СК «Ван Клік» (а.с. 21-25) та додаткової угоди до договору про надання фінансових послуг факторингу № 01.01.2020-ВК від 01.01.2020, укладеної 28.12.2020 між ТОВ «Маркс.Капітал» та ПрАТ «СК «Ван Клік» (а.с. 26).

Відповідно до п. 1.2 цього договору ТОВ «Маркс.Капітал» займає місце ПрАТ «СК «Ван Клік» по усіх переданих регресних вимогах ПрАТ «СК «Ван Клік», у тому числі, права одержання від боржників сум основного боргу, відсотків, неустойок в повному обсязі.

Згідно з Переліком переданих регресних вимог № 01-21 до договору про надання фінансових послуг факторингу № 01.01.2020-ВК від 01.01.2020, ПрАТ «СК «Ван Клік» передало ТОВ «Маркс.Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 (а.с. 27).

Як вбачається з акту прийому-передачі документів № 06-01 від 15.02.2021 ПрАТ «СК «Ван Клік» передало ТОВ «Маркс.Капітал» документи, що підтверджують право вимоги до ОСОБА_1 в розмірі 21 875,93 грн. (а.с. 28).

ТОВ «Маркс.Капітал» вживав заходів щодо досудового врегулювання спору шляхом направлення претензії № 06744 від 15.02.2021 (а.с. 98-100). Однак, вимоги в позасудовому порядку відповідачем не виконані, відповідач збитки не відшкодувала, відповіді на претензію не надала.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV).

Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (ст. 2 Закону № 1961-IV).

Статтею 6 Закону № 1961-IV передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Як вбачається з судових рішень, прийнятих у справі № 757/8994/20-п (а.с. 29-30) згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 31.01.2020 о 03 год. 55 хв. в м. Києві на вул. Василя Тютюнника, 37/1, керуючи автомобілем марки «Мерседес Бенз», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_8 , порушила п. 12.1, 13.1, 2.10 (а) Правил дорожнього руху України, а саме: не дотрималась безпечного бокового інтервалу, в результаті чого здійснила зіткнення з припаркованим автомобілем марки «Хонда», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 (водій ОСОБА_2 ), з припаркованим автомобілем марки «Мазда», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 (водій ОСОБА_3 ), з припаркованим автомобілем марки «Пежо», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 (водій ОСОБА_4 ), з припаркованим автомобілем марки «Мітсубіші» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_6 (водій ОСОБА_5 ), з припаркованим автомобілем марки «БМВ», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_7 (водій ОСОБА_6 ), та залишила місце ДТП». В результаті дорожньо-транспортної події автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Київського апеляційного суду від 23.10.2020 (а.с. 31-38) ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні ДТП 31.01.2020 та залишення місця ДТП, до якої вона причетна, тобто адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, та провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП - закрито в зв`язку із закінченням на момент її розгляду строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ст. 1188 ЦК України).

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Згідно з п. 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом ст. 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана у тому числі з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 29 Закону № 1961-IV передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком.

На момент дорожньо-транспортної пригоди (станом на 31.01.2020) цивільно-правова відповідальність водія пошкодженого транспортного засобу «БМВ», державний реєстраційний номер НОМЕР_7 , була застрахована у ПрАТ «СК «Мега-Поліс» згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту № 16380 - 10 від 27.08.2019 (а.с. 41-46).

До позовної заяви також долучено копії: довідки про дорожньо-транспортну пригоду 10.03.2020 р. № 9941/41/11/5-2020 (а.с. 85-88), водійського посвідчення водія транспортного засобу «БМВ», державний реєстраційний номер НОМЕР_7 (а.с. 89) та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «БМВ», державний реєстраційний номер НОМЕР_7 (а.с. 91).

Зі змісту свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 , вбачається, що транспортний засіб «БМВ», державний реєстраційний номер НОМЕР_7 , належить ОСОБА_6

04.02.2020 власник пошкодженого автомобіля марки «БМВ», державний реєстраційний номер НОМЕР_7 , звернувся до ПрАТ «СК «Мега-Поліс» з повідомленням про настання страхового випадку (а.с. 47), 27.02.2020- з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 49).

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку вих. № С20-46 від 24.02.2020, складеного ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» на замовлення ПрАТ «СК «Мега-Поліс» (а.с. 51-72), вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ BMW X3, держ. № НОМЕР_7 , внаслідок ДТП - 31.01.2020, складає 21 875,93 грн.

Згідно умов Договору добровільного страхування наземного транспорту № 16380-10 від 27.08.2019, ПрАТ «СК «Мега-Поліс» визнала подію страховим випадком, здійснила розрахунок страхового відшкодування, про що складено страховий акт № 7386/16380-10 до Договору «Добровільного страхування наземного транспорту» № 16380-10 від 27.08.2019 (а.с. 75) та здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 27 401,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 03.03.2020, наявним в матеріалах справи (а.с. 73).

На момент дорожньо-транспортної пригоди (станом на 31.01.2020) цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Мерседес Бенз», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_8 - відповідача ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК «Ван Клік» згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № 142840993) (а.с. 93).

09.11.2020 ПрАТ «СК «Мега-Поліс» на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України звернулось до ПрАТ «СК «Ван Клік» із заявою про страхове відшкодування № 31715 (а.с. 39-40), так як станом на 31.01.2020 цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Мерседес, д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_1 застрахована за полісом № 142840993.

ПрАТ «СК «Ван Клік», розглянувши заяву про страхове відшкодування № 31715 від 09.11.2020 р., прийняло рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 21 875,93 грн.

21.01.2021 був затвердження страховий акт № 0025585.01.20/5 (а.с. 95), в якому вказано, зокрема:

- поліс страхування № ЕР142840993 від 23.10.2019;

- страхувальник: ОСОБА_1 ;

- потерпілий: ПрАТ «СК «Мега-Поліс»;

- об`єкт страхування: Mercedes-Benz E 220 D, держ. № НОМЕР_8 ,

та здійснено розрахунок страхового відшкодування до Страхового акту № 0025585.01.20/5 (а.с. 96).

Згідно страхового акту № 0025585.01.20/5 від 21.01.2021 вбачається, що ПрАТ «Ск «Ван Клік» прийнято рішення про виплату: відшкодувати збитки на підставі умов договору страхування № ЕР142840993 від 23.10.2019. Розмір страхового відшкодування на підставі розрахунку (додаток № 1) становить 21 875,93 грн.

Зі змісту платіжного доручення № 246 від 12.02.2021 р. вбачається, що 12.02.2021 ПрАТ «СК «Ван Клік» на користь ПрАТ «СК «Мега-Поліс» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 21 875,93 грн. (а.с. 97).

За змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з п.п. «в» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

З постанови Київського апеляційного суду від 23.10.2020 вбачається, що ОСОБА_1 самовільно залишила місце дорожньо-транспортної пригоди.

Матеріалами справи підтверджено, що ПрАТ «СК «Ван Клік» набуло право регресної вимоги до відповідача ОСОБА_1 в частині виплаченого страхового відшкодування в розмірі 21 875,93 грн., на підставі ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Такі тези викладено та застосовано, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 275/732/17 (провадження № 61-15117св21).

Керуючись принципом «балансу вірогідностей», у суду відсутні сумніви в тому, що ПрАТ «СК «Ван Клік» набуло право регресної вимоги до відповідача ОСОБА_1 в частині виплаченого страхового відшкодування в розмірі 21 875,93 грн.

Відповідно до договору про надання фінансових послуг факторингу № 01.01.2020-ВК від 01.01.2020, укладеного між ТОВ «Маркс.Капітал» та ПрАТ «СК «Ван Клік» (а.с. 21-25), ТОВ «Маркс.Капітал» займає місце ПрАТ «СК «Ван Клік» по усіх переданих регресних вимогах, у тому числі, права одержання від боржників сум основного боргу, відсотків, неустойок в повному обсязі (п. 1.2 цього договору).

Згідно п. 1.3 Договору, права за регресними вимогами переходять від ПрАТ «СК «Ван Клік» до ТОВ «Маркс.Капітал» з моменту підписання Акту прийому-передачі документів по відповідній регресній вимозі.

Згідно з переліком переданих регресних вимог № 01-21 до договору про надання фінансових послуг факторингу № 01.01.2020-ВК від 01.01.2020, ПрАТ «СК «Ван Клік» передало ТОВ «Маркс.Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 , що підтверджується п. 6 Переліку (а.с. 27).

Як вбачається з акту прийому-передачі документів № 06-01 від 15.02.2021 ПрАТ «СК «Ван Клік» передало ТОВ «Маркс.Капітал» документи, що підтверджують право вимоги до ОСОБА_1 в розмірі 21 875,93 грн (а.с. 28).

Відповідно до п. 2.1. договору факторингу для реалізації фактором придбаних ним прав, клієнт зобов`язаний передати фактору оригінали документів, що посвідчують виникнення у клієнта права регресної вимоги. Одночасно з передачею оригіналів документів, що посвідчують виникнення у клієнта відповідних прав регресних вимог, сторони підписують акт прийому-передачі документів.

Актом прийому-передачі документів № 06-01 від 15.02.2021 до договору підтверджено факт передачі позивачу оригіналів документів, що підтверджують право вимоги фактора, як кредитора за регресними вимогами по страховому випадку №0025585.01.20/5 на суму 21 875,93 грн, де боржником є відповідач ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Матеріалами справи встановлено, що позивач разом із позовною заявою також в якості додатків до неї надав копії: виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, свідоцтва серії НОМЕР_10 , реєстраційний номер НОМЕР_11 , дата видачі свідоцтва 07.07.2011 та додатку до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи № 296 серія ФК (а.с. 11-12, 13, 14).

Отже, на підставі зазначених документів, ТОВ «Маркс.Капітал» є зареєстрованою фінансовою установою, яка здійснює свою діяльність відповідно: до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи № 421 від 07.07.2011. Відповідно до Додатку № 296 ФК до свідоцтва № 421 від 07.07.2011, одним із видів діяльності ТОВ «Маркс.Капітал» без отримання ліцензії є надання послуг факторингу.

Відповідно до частини 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Претензією № 06744 від 15.02.2021 відповідач була проінформована про відступлення права вимоги (а.с. 98-99).

Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких звернень відповідача до ТОВ «Маркс.Капітал».

З позову вбачається, що вимоги в позасудовому порядку відповідачем не задоволені.

Отже, враховуючи наведене є підтвердженим факт права вимоги ТОВ «Маркс.Капітал» до ОСОБА_1 за завдані збитки, які були завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в межах виплаченого страхового відшкодування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

З огляду на встановлені обставини справи, враховуючи те, що ПрАТ «СК «Ван Клік» (правонаступником якого є ТОВ «Маркс.Капітал») виплатило грошові кошти, суд вбачає правові підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування понесених збитків, а тому на користь позивача в порядку регресу належить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 21 875,93 грн.

Щодо судових витрат

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Щодо судового збору

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 270,00 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви (а.с. 1, 121).

Щодо витрат на правничу допомогу

Згідно положень ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) зазначено наступне:

«Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших».

Суд враховує, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивачем, зокрема, вказано розмір витрат на правничу допомогу у сумі 4 000,00 грн. (а.с. 8).

При цьому, представником позивача ТОВ «Маркс.Капітал» - адвокатом Терзі О.С. (діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 09.04.2021, договору про надання професійної правничої допомоги № 11/2020 від 26.10.2020) разом з позовною заявою подано до суду заяву про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 101-104).

На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи позивачем долучено:

- договір про надання професійної правничої допомоги № 11/2020 від 26.10.2020, укладеного між адвокатом Терзі О.С. та ТОВ «Маркс.Капітал» (а.с. 105-107), з п. 1.1 якого вбачається, що за цим договором Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати Клієнту професійну правничу допомогу на умовах, передбачених цим Договором, а саме:

- надання юридичних консультацій;

- представництво інтересів Клієнта в місцевих судах; апеляційних судах; Верховному Суді, у складі якого діють Велика Палата Верховного Суду, Касаційний адміністративний суд, Касаційний господарський суд, Касаційний кримінальний суд, Касаційний цивільний суд;

- представництво інтересів Клієнта в цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справах, а також справах про адміністративні правопорушення;

- представництво інтересів Клієнта в органах поліції, прокуратури та органах, що реалізують державну податкову політику та політику у сфері державної митної справи;

- представництво інтересів Клієнта перед фізичними та юридичними особами, органами державної влади, органами місцевого самоврядування, органами державної виконавчої служби з усіх питань, що стосуються прав та інтересів Клієнта;

- надання іншої професійної правничої допомоги, яка не заборонена чинним законодавством України.

Клієнт зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати послуги Адвоката, а саме, протягом п`яти банківських днів за фактом підписання Акту виконаних робіт (п. 2.3.3. договору);

- додаткову угоду № 1 до Договору № 11/2020 про надання професійної правничої допомоги від 26.10.2020, з п. 1 якої вбачається, що Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати Клієнту професійну правничу допомогу на умовах, передбачених п. 1.1 Договору. Пунктом 3 Додаткової угоди № 1 визначено, що гонорар сплачується на підставі Акту виконаних робіт за результатами надання професійної правничої допомоги у відповідності до п. 3.3 Договору;

- детальний опис робіт (наданих послуг) до Акту надання послуг від 19.04.2021 на підставі Договору про надання професійної правничої допомоги № 11/2020 від 26.10.2020, у якому наведено опис робіт (наданих послуг), виконаних (наданих) адвокатом Терзі О.С. у справі за позовом ТОВ «Маркс.Капітал» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу (вимога № 06744_2, страховий випадок № 0025585.01.20/5):

1) ознайомлення з матеріалами справи, аналіз нормативно-правової бази, що регулюють спірні правовідносини, аналіз судової практики та правових позицій Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, визначення тактики захисту прав та інтересів клієнта, формування правової позиції по справі - витрачено 3 години, вартість години - 600,00 грн., загальна вартість - 1 800,00 грн.;

2) підготовка та направлення до Печерського районного суду міста Києва позовної заяви про стягнення з ОСОБА_1 шкоди в розмірі 21 875,94 грн. в порядку регресу - 2 200 грн.

Вартість виконаних робіт (наданих послуг) визначено в сумі 4 000,00 грн.;

- Акт наданих послуг від 19.04.2021, в якому наведено опис робіт (наданих послуг), виконаних (наданих) адвокатом Терзі О.С. та визначено вартість виконаних робіт (наданих послуг), що склала 4 000,00 грн.

Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Наведений підхід щодо визнання фактично здійсненими витрат, за відсутності факту оплати, вбачається також із практики ЄСПЛ.

Так, у рішенні по справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, слід розглядати як фактично понесені, зазначивши наступне: «...хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Отже, представник заявника має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (див. вищезазначене рішення у справі «Савін проти України» (Savin v. Ukraine), п. 97)».

У постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 вказано, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 910/1692/23).

Особливістю фіксованого розміру адвокатського гонорару є те, що визначення саме такої форми в договорі виключає обов`язок зазначення відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної наданої послуги (вчиненої дії) в детальному описі робіт (наданих послуг) або в акті приймання-передачі наданих послуг. У цьому випадку встановлення сторонами в умовах договору про надання правової допомоги вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту в у фіксованому розмірі виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта.

Подібні висновки викладено в додатковій постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 910/1344/19 та постанові Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 916/893/21.

Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Крім того, судом враховується, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України (відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 910/15191/19).

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі N 922/1964№21, провадження № 12-14гс22).

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (див. постанову Верховного Суду від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21).

Суд бере до уваги те, що відповідач своїм правом на подачу письмових пояснень чи заперечень, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористався, хоча положеннями п. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на нього.

Водночас, суд також бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 915/606/21, суд порушує принцип змагальності сторін, якщо самостійно з власної ініціативи здійснює за сторону доведення обставин, що мають значення для вирішення питання розподілу судових витрат.

Разом з тим, суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17).

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

У додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Отже, суд враховує, що відповідач не надала суду будь-яких доказів та обґрунтувань, у тому числі власних розрахунків, які свідчили б про неспівмірність, та/або нерозумність, та/або нереальність здійсненого заявником розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до цієї справи.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Позивачем доведено реальність судових витрат, щодо фінансового стану сторін, то відповідачем не доведено, що його фінансовий стан свідчить про непомірність покладення на нього тягаря сплати витрат на правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі.

При цьому, суд бере до уваги те, що відповідач своїм правом на подачу письмових пояснень чи заперечень, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористався, хоча положеннями п. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на нього.

Враховуючи результат розгляду справи в суді, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу у сумі 4 000,00 грн в даній справі відповідає критеріям співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору.

З урахуванням наведеного, відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також з огляду на приписи п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме: пропорційно розміру задоволених позовних вимог (100 %) у сумі 4 000,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 142, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (; юридична адреса: 36019, м. Полтава, вул. Колективна, 10):

- 21 875, 93 грн (двадцять одну тисячу вісімсот сімдесят п`ять гривень дев`яносто три копійки) матеріальної шкоди в порядку регресу;

- 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень) судового збору;

- 4 000,00 грн (чотири тисячі гривень) судових витрат на правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич