Справа № 462/6282/20 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/2458/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

секретар Cалата Я.І.,

без участі сторін

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №462/6282/20 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Манукян Марти Андріївни на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 13 липня 2023 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в :

09 жовтня 2020 року Приватне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 08.07.2014 року.

В обгрунтування позову покликається на те, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Згідно умовам вказаного договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який у подальшому був збільшений до 20 000 грн. Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.

Зазначає, що позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, однак відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 10 вересня 2020 року утворилась заборгованість за кредитним договором, яка складає 29 121 грн. 19 коп., з яких 20 468 грн. 50 коп. - заборгованість за кредитом, 8 652 грн. 69 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Просить стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 08.07.2014 року у сумі 29 121 грн. 19 коп. станом на 10.09.2020 року, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 13 липня 2023 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.07.2014 року в розмірі 20 468 грн. 50 коп. заборгованості за тілом кредита.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1158 грн. 93 коп.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 адвокат Манукян Марта Андріївна. Вважає рішення суду незаконним. Стверджує, що договір між сторонами не було укладено, оскільки анкета заява від 08.07.2014 не була підписана ОСОБА_1 . Також звертає увагу, що згідно долученої позивачем виписки за період із 12.07.2017 по 01.05.2020, ОСОБА_1 було сплачено 31999,06 грн, з яких 26931,94 грн зараховано позивачем в якості відсотків за користування коштами та 5067,12 грн в якості страхового платежу. Оскільки відповідач отримав від позивача кошти у розмірі 20468 грн 50 коп., сплачені ним кошти повністю погасили тіло кредиту з надлишком, чого не було враховано судом.

Також звертає увагу, що позивач пропустив строк позовної давності на звернення до суду з позовом, про застосування наслідків спливу якого відповідач просив в суді першої інстанції, оскільки заборгованість у відповідача виникла 12 липня 2017 року, а з позовом банк звернувся в вересні 2020 року.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду міста Львова від 13 липня 2023 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

02 листопада 2023 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому банк просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Звертає увагу, що з 2014 року ОСОБА_1 активно користувався послугами банку через додаток Приват24, а також здійснює розрахунки платіжними картками в торгових мережах України, поповнював рахунок. Звертає увагу, що відповідач не надав жодних доказів в підтвердження у нього права на користування кредитними коштами банку без сплати відсотків. Звертає увагу, що станом на зараз ОСОБА_1 не оспорив жодної операції здійсненої банком. Стверджує, що банком дотримано строк позовної давності. Окрім цього, звертає увагу, що наявний в матеріалах справи висновок експерта є недостовірним, виконаний з суттєвими порушеннями та для суду не є обов`язковим.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

08.07.2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 17).

У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

Згідно з довідкою АТ «Приватбанк», 08 липня 2014 року відповідач отримав кредитку картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 03/18, 23 березня 2018 року картку з № НОМЕР_2 з терміном дії до 01/22 і 28 березня 2019 року картку з № НОМЕР_3 з терміном дії до 01/23(а.с.16).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача вбачається, що 08 липня 2014 відповідач отримав кредитний ліміт в сумі 300,00 грн., надалі відбувалися неодноразові зміни кредитного ліміту до 20 000 грн. 00 коп., востаннє зміна відбулася 05.02.2020 року, кредитний ліміт був змінений до 00 грн. 00 коп. (а.с. 15).

Згідно з наданим банком розрахунком у ОСОБА_1 станом на 10.09.2020 року утворилась заборгованість за кредитним договором, яка складає 29 121 грн. 19 коп., з яких 20 468 грн. 50 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 8 652 грн. 69 коп. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 14).

Задовольняючи позовні вимоги, в частині стягнення тіла кредиту, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань та не повернув кредитні кошти банку, що вбачається із розрахунку заборгованості наданого позивачем.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У ч. 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частинами 1-3 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У матеріалах справи міститься довідка АТ КБ «ПриватБанк», з якої вбачається, що між банком та відповідачем був підписаний кредитний договір № б/н, за яким останньому було надано кредитні картки (а.с.16).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на відповідача вбачається, що по кредитній картці був встановлений початковий кредитний ліміт 300 грн., який в подальшому збільшувався, та у кінцевому становив 20000 грн. (а.с. 15).

З виписки за договором по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами, неодноразово погашав заборгованість шляхом поповнення кредитної карти готівкою в терміналах.

Судом встановлено, що за період з 10 липня 2017 року по 05 вересня 2017 року відповідач використав кредитні кошти в розмірі 20469,99 грн. і після зазначеного періоду зазначену суму повністю не погасив, зокрема поповнював кредитну картку частково, в подальшому знову використовуючи повернені кошти на свої потреби. Останній платіж на поповнення кредитної картки відповідач здійснив 06 жовтня 2019 року на суму 450 грн.

Зазначені обставини підтверджують факт укладення кредитного договору між сторонами (а.с. 55-59).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

З наданого стороною позивача розрахунку заборгованості станом на 10 вересня 2020 року вбачається, що заборгованість за кредитом складає 29121,19 грн. з них заборгованість за тілом кредиту 20468,50 грн.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наявні правові підстави для стягнення із відповідача суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 20468,50 грн.

Доводи апеляційної скарги, щодо відсутності погодження умов кредитного договору, апеляційний суд відхиляє з огляду на те, що відповідач використав кредитні кошти, частково погашав заборгованість, а відтак своїми діями підтвердив, що він погоджується на умови кредитування встановлені банком.

28 березня 2019 року відповідач надав банку копію паспорта, яку засвідчив своїм підписом, отримав перевидану кредитну картку з терміном дії до січня 2023 року (а.с.16,45-47 т.1).

З моменту оформлення кредитного договору до звернення позивача з позовом пройшло 6 років, відповідач жодних претензій до Банку не висловлював, здійснював неодноразове отримання нових карток, активно користувався кредитними коштами, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт користування кредитними коштами та погашення, які він здійснював. Наведене підтверджується матеріалами справи і відповідачем не спростовано. Банк надав до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Виписка по картковому рахунку є належним та допустимим доказом у справі. /Постанова Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року справа N° 456/3643/17 провадження №61-9882св20/

Розрахунок заборгованості відповідачем не спростований.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не підписував заяву анкету, що стверджується висновком експертизи, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки факт використання кредитних коштів та внесення коштів на його погашення, свідчить про те, що відповідач погодився з умовами кредитування.

Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач сплатив банку кошти в розмірі 31999,06 грн. не приймаються до уваги, оскільки доказів оскарження нарахування та стягнення відсотків за весь період користування кредитними коштами, починаючи з 2014 р., відповідачем ні в суд першої, ні апеляційної інстанції не надано.

Твердження відповідача та висновок суду першої інстанції щодо не ознайомлення з відсотковою ставкою за користування кредитом суперечить попередній поведінці позичальника (отримання кредитної картки, користування кредитним лімітом, внесення коштів на погашення заборгованості) і є недобросовісним, однак рішення суду в частині відмови у стягненні відсотків не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не вправі виходити за межі апеляційної скарги.

За змістом ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, які знаходяться в матеріалах справи, при внесенні коштів на погашення кредитної заборгованості, Банком дотримувалась черговість виконання грошового зобов`язання, при якій тіло кредиту погашається в останню чергу.

Відповідно до ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: в першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; в другу чергу виплачуються проценти і неустойка; в третю чергу сплачується основна сума боргу.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку позовної давності, апеляційним судом також відхиляються, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

За кредитним договором відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту.

Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов`язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 року справа №6-14цс14 та 18.06.2014 року справа №6-61цс14. «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.»

Термін перевиданої картки встановлений до 01/2023 року, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в жовтні 2020 року , тобто до спливу строку позовної давності.

Крім того, згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач 03.09.2019 р. здійснив поповнення готівкою картки № НОМЕР_3 на суму 1000 грн., а 06.10.2019 року на суму 450,00 грн.

Таким чином, строк позовної давності не пропущено, отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1;375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Манукян Марти Андріївни залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 13 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2024 року.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І. Приколота

Р.В. Савуляк