Справа № 761/5675/24
Провадження № 2/761/5658/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Волошина В.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕП ГРУП» про визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовну заяву було передано для розгляду судді Волошину В.О.

Перевіривши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 ГПК України визначено коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, зокрема й справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 серпня 2019р. у справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19).

Положення пункту 1 частини 1 статті 20 ГПК України не зумовлюють належність до господарської юрисдикції справ виключно необхідністю здійснення господарської діяльності всіма учасниками справи, цілком достатнім для їх належності до господарської юрисдикції є те, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Як вбачається з поданої до суду заяви, предметом позову є визнання недійним кредитного договору, а саме: Заяви-договору №ID6811922 від 22 серпня 2019р. про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «Таскомбанк». Сторонами вказаного договору є суб`єкти господарювання: АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ЛЕП ГРУП».

У Постанові Верховного Суду від 09 червня 2021р. у справі № 758/2170/20 зазначено, що встановивши, що між позивачем та відповідачами існує спір щодо визнання частково недійсним правочину, яким передано право грошової вимоги за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у цій справі.

Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018р. у справі №910/1733/18 та у постанові від 21 квітня 2020р. у справі № 910/17433/19.

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З врахуванням наведеного, суті спору, змісту позовних вимоги, підстав для звернення до суду з вказаним позовом, суд дійшов до висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки вказаний спір необхідно розглядати за правилами господарського судочинства.

За таких обставин у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕП ГРУП» про визнання недійсним кредитного договору необхідно відмовити.

З огляду на викладене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186, ст.ст. 261, 353, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕП ГРУП» про визнання недійсним кредитного договору.

Роз`яснити позивачці право на звернення з позовною заявою в порядку господарського судочинства.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: