Дата документу 06.03.2024 Справа № 331/4678/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/4678/23 Головуючий у 1-й інстанції: Скользнєва Н.Г.
Провадження № 22-ц/807/530/24 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2023 року у справі за позовом керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року керівник Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради, звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи було уточнено (а.с. 169-171).

В обґрунтування позову зазначав, що квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради 28.02.2002 на підставі розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації від 27.02.2002 №233, та зареєстрованого 18.03.2002 орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації у реєстраційній книзі 189р за № 34768.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Відповідно до листа КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради від 02.03.2023 № 02.2-05/918, тіло ОСОБА_2 рідними не затребувалось, смерть зареєстрована цією ж установою в Олександрівському районному у м. Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 19.05.2022 під актовим записом № 1008, тіло померлого поховано СКП «Запорізька ритуальна служба» 01.06.2022.

Інформацією Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 09.11.2022 № 04-45/3/1149 підтверджено, що на момент смерті ОСОБА_2 з 26.08.1988 по теперішній час у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , будь-які інші особи, крім померлого, не зареєстровані.

Після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину на її підставі не видавалися, що підтверджується наданою Третьою запорізькою державною нотаріальною контрою інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 15.11.2022 №70630746 та від 05.04.2023 №72046500.

Крім того, відповідно до довідки зі Спадкового реєстру від 20.12.2022 №70965686, наданої Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою, заповіти (спадкові договори) від імені ОСОБА_2 , 1962 року народження, не посвідчувалися.

Таким чином, до теперішнього часу жодною особою (спадкоємцем) не подано заяву про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті останнього.

Вказані дані свідчать про відсутність спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , як за заповітом, так і за законом.

Водночас, в ході здійснення моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень Вознесенівською окружною прокуратурою м. Запоріжжя встановлено, що ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 вживалися заходи щодо визнання права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено, що у провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа № 331/4657/2022 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2023 у справі № 331/4657/22 позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

За результатами ознайомлення з матеріалами судової справи № 331/4657/22 встановлено, що на підтвердження своїх доводів щодо права власності на спірну квартиру, ОСОБА_1 надано копію договору позики, укладеного 15.01.2020 з ОСОБА_2 .

Встановлено, що 15.01.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальникові безвідсоткову позику у сумі 350 000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю отриману суму до 15.01.2022.

Відповідно до п. 1.2 вказаного договору, сторони домовилися, що у разі неповернення в строк до 15 січня 2022 року позики в сумі 350 000,00 грн. до позикодавця - ОСОБА_1 переходить право власності на квартиру, що розташована у АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позичальнику - ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 28 лютого 2002 року, виданого Жовтневою районною адміністрацією. При підписанні даного договору позичальник передає позикодавцю документи на квартиру, що розташована у АДРЕСА_1 .

З матеріалів судової справи вбачається, що 15.01.2020 ОСОБА_2 написана розписка, якою підтверджено, що 15.01.2020 ним отримано від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 350 000,00 грн., які він зобов`язався повернути в строк до 15.01.2020.

Оскільки ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов`язання і не повернув отриману позику до 15.01.2022, 17.01.2022 ОСОБА_1 надіслано вимогу ОСОБА_2 , в якій запропонував повернути отримані у борг кошти або висловити пропозицію з приводу переходу права власності на квартиру, розташовану у АДРЕСА_1 , відповідно до умов п. 1.2 договору.

Згідно відповіді на вимогу від 02.02.2022 встановлено, що ОСОБА_2 повідомив про те, що не відмовляється від боргу та через відсутність коштів не заперечує проти того, щоб квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , перейшла ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом про визнання права власності на квартиру, розташовану у АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 15.01.2020.

Таким чином, звернувшись до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про визнання права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 заявив про свої права на вищевказану квартиру, що свідчить про наявність спору про право власності.

Перед смертю ОСОБА_2 проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), а також відомостей зі Спадкового реєстру після смерті ОСОБА_2 відсутні спадкоємці як за заповітом, так і за законом.

На момент звернення до суду із заявою, встановлений ч. 2 ст. 1277 ЦК України річний строк з часу відкриття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 , у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому на праві власності, сплинув.

Враховуючи наведене, вказана квартира належить до об`єкта відумерлої спадщини, що є підставою для виконання Запорізькою міською радою обов`язку звернення до суду з відповідною вимогою.

Наведені обставини свідчать про наявність правових підстав для визнання відумерлою спадщини у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала за життя на праві власності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передачі її у власність територіальній громаді в особі Запорізької міської ради.

Посилаючись на зазначені обставини, керівник Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради просив суд: визнати відумерлою спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 31,89 кв.м., житловою площею 16,93 кв.м., та передати у власність Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради; стягнути з ОСОБА_1 кошти, витрачені у 2023 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 2 684 грн. на користь Запорізької обласної прокуратури.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2023 року позов керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради задоволено.

Визнано відумерлою спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме, об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 31,89 кв.м., житловою площею 16,93 кв.м., та передати у власність Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради.

Стягнуто з ОСОБА_1 кошти, витрачені у 2023 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 2 684 грн. на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач вибрав невірний спосіб захисту свого цивільного права. Дану категорію справ треба розглядати саме в окремому провадженні, а не в позовному, оскільки сам позивач наголошує на тому, що спадкоємців після померлого не має, спадкову справу ніхто не заводив.

ОСОБА_1 вважає себе неналежним відповідачем у справі, оскільки жодного відношення до померлого ОСОБА_2 не має, відсутнє будь-яке споріднення між ними, вони не є родичами, відсутнє будь-яке судове рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь апелянта. Таким чином, він не може виступати відповідачем у справі. Посилання суду першої інстанції на позов апелянта до ОСОБА_2 є безпідставним, оскільки дана справа не розглянута, по ній рішення не ухвалено.

Також посилається на те, що з нього безпідставно стягнуто судовий збір через те, що позивач не звернувся із заявою в порядку окремому провадженні, з нього безпідставно утримані грошові кошти, що є недопустимим.

Від заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Інші учасники справи своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 - адвоката Лучко О.М., представника Запорізької обласної прокуратури Шаповалова В.М., представника Запорізької міської ради Мірошниченко О.О., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив із того, що звернувшись до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про визнання права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 заявив про свої права на вищевказану квартиру, що свідчить про наявність спору про право власності. Окрім цього, повернення позовної заяви у справі № 331/4657/22 не перешкоджає ОСОБА_1 звернутися повторно до суду із позовом щодо визнання права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . На момент звернення до суду із заявою, встановлений ч. 2 ст. 1277 ЦК України річний строк з часу відкриття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому на праві власності, сплинув. Ураховуючи наведене, вказана квартира належить до об`єкта відумерлої спадщини, що є підставою для виконання Запорізькою міською радою обов`язку звернення до суду з відповідною вимогою. Наведені обставини свідчать про наявність правових підстави для визнання відумерлою спадщини у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 , належної за життя на праві власності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передачі її у власність територіальної громади в особі Запорізької міської ради.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради 28.02.2002 на підставі розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації від 27.02.2002 № 233, та зареєстрованого 18.03.2002 орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації у реєстраційній книзі 189р за № 34768 (а.с. 27).

Відомості щодо права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майна відсутні (а.с. 23-24).

Водночас, за матеріалами, що містяться в інвентаризаційній справі на вказану квартиру, яка перебуває у володінні TOB «ЗМБТІ», єдиним власником квартири на праві приватної власності є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 28.02.2002 (а.с. 25-26).

Відповідно до інформації відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 11.11.2022 зазначено про наявність актового запису про державну реєстрацію смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , № 1008, складеного 19.05.2022 Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Дніпро), дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інших актових записів відносно померлого ОСОБА_2 не виявлено (а.с. 29-30, 47-48).

Як вбачається з листа КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради від 02.03.2023 № 02.2-05/918, тіло ОСОБА_2 рідними не затребувалось, смерть зареєстрована цією ж установою в Олександрівському районному у м. Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Дніпро) 19.05.2022 під актовим записом № 1008, тіло померлого поховано СКП «Запорізька ритуальна служба» 01.06.2022 (а.с. 46).

Інформацією Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 09.11.2022 № 04-45/3/1149 підтверджено, що на момент смерті ОСОБА_2 з 26.08.1988 по теперішній час у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , будь-які інші особи, крім померлого, не зареєстровані (а.с. 50-51).

Отже, на момент смерті ОСОБА_2 був єдиним власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину на її підставі не видавалися, що підтверджується наданою Третьою запорізькою державною нотаріальною контрою інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 15.11.2022 №70630746 (а.с. 34, 35).

Крім того, відповідно до довідки зі Спадкового реєстру від 20.12.2022 №70965686, наданої Третьою запорізькою державною нотаріальною конторою, заповіти (спадкові договори) від імені ОСОБА_2 , 1962 року народження, не посвідчувалися (а.с. 39, 40).

Отже, на час ухвалення рішення судом першої інстанції жодною особою (спадкоємцем) не подано заяву про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказані дані свідчать про відсутність спадкоємців після смерті ОСОБА_2 як за заповітом, так і за законом.

Також встановлено, що у провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа № 331/4657/2022 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності (а.с. 53-92).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2023 у справі № 331/4657/22 вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу, у зв`язку з тим, що у визначений судом строк позивачем не усунуто недоліки позовної заяви (а.с. 88-89).

За результатами ознайомлення з матеріалами судової справи № 331/4657/22 встановлено, що на підтвердження своїх доводів щодо права власності на спірну квартиру, ОСОБА_1 надано копію договору позики, укладеного 15.01.2020 з ОСОБА_2 (а.с. 57-58). Встановлено, що 15.01.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого, позикодавець передав позичальникові безвідсоткову позику у сумі 350 000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю отриману суму до 15.01.2022. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору, сторони домовилися, що у разі неповернення в строк до 15 січня 2022 року позики в сумі 350 000,00 грн. до позикодавця - ОСОБА_1 переходить право власності на квартиру, що розташована у АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позичальнику - ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 28 лютого 2002 року, виданого Жовтневою районною адміністрацією. При підписанні даного договору позичальник передає позикодавцю документи на квартиру, що розташована у АДРЕСА_1 .

З матеріалів цивільної справи № 331/4657/22 вбачається, що 15.01.2020 ОСОБА_2 написана розписка, якою підтверджено, що 15.01.2020 ним отримано від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 350 000,00 грн., які він зобов`язався повернути в строк до 15.01.2020 (а.с. 59-60).

Оскільки ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов`язання і не повернув отриману позику до 15.01.2022, 17.01.2022 ОСОБА_1 надіслано вимогу ОСОБА_2 , в якій запропоновано повернути отримані у борг кошти або висловити пропозицію з приводу переходу права власності на квартиру, розташовану у АДРЕСА_1 , відповідно до умов договору (а.с. 66).

Як вбачається з відповіді на вимогу від 02.02.2022, ОСОБА_2 повідомив про те, що не відмовляється від боргу та через відсутність коштів не заперечує проти того, щоб квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , перейшла ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу (а.с. 67).

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом про визнання права власності на квартиру, розташовану у АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 15.01.2020.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За положеннями частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

За змістом статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та/або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. Якщо власниками відумерлого майна стали декілька територіальних громад, вимоги кредиторів спадкодавця задовольняються територіальними громадами пропорційно до вартості відумерлого майна, набутого у власність кожною з них (частина четверта статті 1277 ЦК України).

Відповідно до статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Установивши, що після смерті ОСОБА_2 спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, з часу відкриття спадщини сплив один рік, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відумерлою спадщиною та передання її у власність територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

Разом з тим, висновки суду про те, між сторонами по справі наявний спір про право, а тому питання про відумерлість спадщини підлягає розгляду у порядку позовного, а не окремого провадження, є помилковими.

Слід зазначити, що положення статті 1277 ЦК України дає право звернутися до суду із заявою про відумерлість спадщини як територіальній громаді, так і кредитору спадкодавця, однак, незважаючи на те, хто є суб`єктом такого звернення, спадкове майно у будь-якому випадку переходить у власність територіальній громаді. При цьому територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу.

Отже, чинним законодавством врегульовано питання щодо задоволення вимог кредиторів спадкодавця у разі визнання спадщини відумерлою.

Слід зазначити, що законом врегульовано порядок пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину, та їх обов`язок задовольнити вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину (статті 1281-1282 ЦК України).

Так, за змістом частини першої, другої статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (частина перша статті 1282 ЦК України).

Отже, сам по собі факт наявності невиконаних зобов`язань за життя спадкодавця не породжує у кредитора права на спадкове майно, а є підставою пред`явити у передбаченому законом порядку вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину і претендувати на задоволення своїх вимог за рахунок майна, одержаного у спадщину.

Як свідчать матеріали справи, після смерті ОСОБА_2 відсутні спадкоємці, які прийняли спадщину і до яких ОСОБА_1 як кредитор спадкодавця за договором позики від 15 січня 2020 року пред`явив свої вимоги.

Таким чином, спору про право цивільне, як помилково вважав суд першої інстанції, у цій справі немає.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 204/5431/19, провадження N 61-20597св21.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Підстави для скасування судового рішення повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині визначенні у ст. 377 ЦПК України.

Зокрема, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина перша цієї статті).

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Як предмет позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення та закриття провадження у справі з підстав наведених у мотивах даної постанови, а саме за відсутністю предмету спору.

Зазначене свідчить про часткову підставність вимог апеляційної скарги, що не має наслідком перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2023 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту:

Провадження у справі за позовом керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою закрити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 березня 2024 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко