12 березня 2024 року
Справа № 932/209/23
Провадження№ 2/932/51/23
12 березня 2024 року м. Дніпро
Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Овчиннікової О.С.,
при секретарі Кирилішиній В.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернувся 04.01.2023 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування позову зазначив, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . З відповідачем ОСОБА_2 позивач знаходився у фактичних шлюбних відносинах без реєстрацію шлюбу та має спільну дитину - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однією сім?єю сторони разом проживали в належній позивачу квартирі на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2003 р. посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Вдовіною Л.Л., реєстровий № 661, за адресом АДРЕСА_2 . 3 2008 року сімейні відносини припиненні та відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають за іншою адресою. Зазначені обставини відповідач ОСОБА_2 підтверджує у своїй позовній заяві , поданій до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, цивільна справа № 200/8267/16-ц. Факт не проживання відповідачів також можуть підтвердити свідки. Тобто відповідачі більше трьох років не проживають в будинку з власної волі, перешкод у користуванні житловим приміщенням ніхто їм не створював, це виключно їхнє рішення залишити місце проживання. Оскільки позивач самостійно сплачує комунальні послуги, відповідачі в цьому жодним чином не приймають участі, тому просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_2 . Зобов?язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради зняти з реєстраційного обліку відповідачів в квартирі за адресом АДРЕСА_2 .
Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06.01.2023 року було відкрито провадження за даним позовом, призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.
Від третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради 08.04.2023 року надійшли письмові пояснення, в яких третя особа зазначила, що наразі зняття з задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі Порядку декларування та реєстрації місця проживання ( перебування) , який затверджений Постановою КМУ № 265 від 07.02.2022 року, де на підставі п.50 зняття з реєстрації здійснюється на підставі п.5 заяви власника житла про зняття особи із задекларованого /зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 надали пояснення, аналогічні зазначеним в позові, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явилися, про дату та місце судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань не подавали.
Третя особа не з`явилася, надала письмові пояснення.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, вислухавши позицію позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на таке:
Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 06 березня 2003 року , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. за реєстровим № 661 , позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .
Згідно інформації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР, відповідачі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована по картці реєстрації матері з 19.01.2004 року , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 19.01.2004 року значаться зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_2 .
З показань допитаного в судовому засіданні свідка знайомого позивача ОСОБА_5 судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 свідок знає з 2005 року , він мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , мешкають в одному районі, часто спілкуються, підтримують дружні стосунки, свідок буває вдома у позивача. Позивач раніше мешкав разом з дружиною ОСОБА_6 та донькою . Приблизно в 2007-2008 році стався розпад сім`ї, з цього часу відповідачі фактично не проживають у зазначеній квартирі, їхніх речей там немає, вони самостійно виїхали з помешкання. Свідку відомо, що квартира належить на праві власності ОСОБА_1 .
Факт реєстрації відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в належному на праві власності позивачу ОСОБА_1 приміщенні порушує право останнього на вільне володіння, розпорядження і користування майном, адже позивач змушений сплачувати за відповідачів комунальні послуги, утримувати квартиру за власний рахунок.
Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, що мають в приватній власності житло, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Згідно ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у постанові № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71,72,116,156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно зі ст.72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку.
Оскільки в судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тривалий час не проживають у спірній квартирі , не здійснюють оплату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житла та не приймають участь у спільному побуті, суд вважає за необхідне визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання зняти з реєстрації відповідачів, суд зазначає, що порядок зняття з реєстраційного обліку визначений Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» .
Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється (серед іншого) на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстраційного обліку проводиться компетентними органами на підставі рішення суду про виселення.
Таким чином, відповідно до зазначеної норми зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статей 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; статті 405 ЦК України).
При визнанні судом осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття таких осіб з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла.
Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом у Постанові від 06.02.2019 року у справі № 465/2559/14-ц, яка в силу Закону є обов`язковою до застосування цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини.
Таким чином підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР зняти з реєстрації місця проживання у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 відповідчів судом не вбачається, оскільки порядок зняття з реєстрації визначений законом, а за наявності відповідного спору з органами, які уповноважені здійснювати дії пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, як відповідними суб`єктами владних повноважень, останній має вирішуватись за правилами адміністративного судочинства.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовуОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.
Визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням є підставою для зняття їх з реєстрації.
Оскільки позивач на підставі п.13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь держави 1073,60 грн. по 536,80 грн. з кожного.
Керуючись ст.ст. 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст.71,72 ЖК України, ст.ст. 12, 13, 128, 223, 247, 263, 265, 268, 280-289 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь держави судовий збір 1073,60 грн. по 536,80 грн. з кожної.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя О.С. Овчиннікова