Справа № 709/62/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2024 року смт Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Левченка В. В.,

за участі секретаря судового засідання - Нікітенко В. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення боргу.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14 листопада 2022 року позивач передала в борг відповідачу грошові кошти в сумі 400000 гривень, які останній зобов`язувався повернути протягом року, а саме до 14 листопада 2023 року. На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисту письмову розписку від 14 листопада 2022 року із зазначенням того, що кошти надаються в борг, які мають бути повернуті до 14.11.2023 року. Відповідач, як було обумовлено в усній формі, повернув позивачу, шляхом переведення коштів на її банківську карту: 03.11.2023 року в сумі 25000 грн, 15.11.2023 року в сумі 15900 грн., 25.12.2023 року в сумі 5000 грн. Однак, після спливу обумовленої дати повернення боргу, взяті на себе зобов`язання відповідач так і не виконав в повному обсязі. Враховуючи викладене, посилаючись на приписи законодавства позивач просила стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 354100 грн., а також судовий збір.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 січня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У судове засідання сторони не викликалися.

Відповідач подав до суду відзив, в якому просив суд зменшити суму боргу з 354100 грн до 339100 грн, оскільки ним було сплачено на рахунок позивача борг в сумі 60900 грн., також просив не стягувати з нього судові витрати в повному обсязі, оскільки він визнав позов. На підтвердження часткової сплати боргу надав квитанції.

У відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки сторонами не направлено на адресу суду клопотань про інше.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини.

14 листопада 2022 року між позивачем та відповідачем було укладено в усній формі договір позики, відповідно до якого відповідач одержав грошові кошти в сумі

400000 грн.

Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 2). В розписці зазначено, що ОСОБА_2 одержав від ОСОБА_1 грошові кошти, які зобов`язується повернути до 14 листопада 2023 року.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 2 цієї статті Кодексу правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч.ч. 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-487цс17).

При цьому згідно з положеннями ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, тобто він є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно наданої позивачем розписки вбачається, що відповідач особисто написав вказану розписку і даний факт не оспорюється позивачем. У вказаній розписці чітко вказана сума позики, термін повернення коштів, засвідчено особистим підписом. Дана розписка, яка є правочином, не визнана недійсною у встановленому законом порядку, даних про її оспорювання у судовому порядку до суду сторонами не надано.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановленні строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Разом з тим відповідач частково погасив борг в сумі 60900 грн, що підтверджується копіями доданих до відзиву квитанцій, а тому до стягнення підлягає борг в розмірі 339100 гривень.

За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, а тому порушене право позивача підлягає захисту судом, та суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи ту обставину, що позивачем при подачі позову сплачений судовий збір у розмірі 3541 гривня, до розгляду справи по суті відповідач позовні вимоги визнав, а тому позивачу підлягає до повернення з державного бюджету 50% судового збору, що складає 1770,50 гривень, а з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1770,50 гривень.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 141, 142, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , заборгованість у розмірі 339100 гривень.

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 50 відсотків сплаченого нею судового збору у розмірі 1770,50 гривень (квитанція № К458-4АНЗ-НЕОС-25Х8 від 08 січня 2024 року на суму 3541 грн.).

Оригінал квитанції знаходиться в матеріалах цивільної справи № 709/62/24.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1770,50 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Суддя В. В. Левченко