ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/2044/21 Номер провадження 22-ц/814/714/24Головуючий у 1-й інстанції Клименко С.М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Прядкіна О.В., Чумак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 серпня 2023 року, постановлене суддею Клименко С.М. (повний текст складено 31 серпня 2023 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання, як чоловіка і дружини, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

23.11.2021 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом до ОСОБА_2 , у якому просить встановити факт спільного проживання сторін однією сім`єю як чоловіка і дружини у період із квітня 2009 року по 17 грудня 2011 року, визнавши їх спільною сумісною власністю будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається із: житлового будинку літ. «А», «А1», «ал», «а1», «аг», загальною площею 131,4 кв.м., житловою площею 40,3 кв.м.; вбиральні, літнього душу літ. «В», сараю літ. «Г», льоху літ. «Д», вигребу літ. «І», воріт, хвіртки №1, огорожі №2, огорожі №3, загальною площею 131,4 кв.м., житловою площею 40,3 кв.м.

В обґрунтування вимог позову зазначає, що 26.09.1991 ОСОБА_2 на підставі договору дарування отримав у дар від ОСОБА_3 указаний житловий будинок, 1968 року забудови, зроблений з цегли, критий шифером, розміром житлової площі 26 кв.м, сарай.

Рішенням виконавчого комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області №73 від 22.09.2004 ОСОБА_2 надано дозвіл на виконання будівельних робіт на будівництво прибудови до житлового будинку і господарських будівель; виробничим бюро при головному архітекторі Кременчуцького району Полтавської області розроблено проект забудови земельної ділянки індивідуального забудовника.

Із квітня 2009 року вони з відповідачем стали проживати однією сім`єю у спірному будинку, де її, позивачку, було зареєстровано у жовтні 2011 року. У червні 2010 року вони разом, за спільні кошти, почали перекриття даху будинку, восени розпочали роботи всередині будинку, а влітку 2011 року зовнішні роботи в прибудові та побудували сарай.

17.12.2011 сторони зареєстрували шлюб та продовжили будівництво будинку та господарських будівель за спільні кошти. Відповідач отримував пільгову пенсію шахтаря, підробляв. За взаємною домовленістю, вона, позивачка, до червня 2017 року займалася домашнім господарством, продавала отриману продукцію на базарі, а у 2017 році працевлаштувалася, а зароблені кошти вкладали у будівництво, залишаючи мінімум для проживання.

У 2019 році реконструкцію будинку та будівлю інших господарських споруд було закінчено, 24.07.2019 виготовлено технічний паспорт та зареєстровано Декларацію про готовність об`єкту до експлуатації, видану 07.08.2019. Тоді 09.09.2019 відповідач зареєстрував на своє ім`я право власності на спірний будинок з господарськими будівлями, який згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.10.2021 складається із: житлового будинку літ. «А», «А1», «ал», «а1», «аг», загальною площею131,4 кв.м, житловою площею 40,3 кв.м., вбиральні, літнього душу літ. «В», сараю літ. «Г», льоху «Д», вигребу літ «І», воріт, хвіртки №1, огорожі №2, огорожі №3.

16.11.2021 шлюб між сторонами було розірвано. Зазначає, коли вони почали проживати як сім`я у квітні 2009 року, то в прибудові були стіни без даху, і вони разом з відповідачем фактично закінчили будівництво спірного будинку. Відтак, посилаючись на положення ст.ст.57, 60, 62, 69, 74 СК України просить захистити порушене право згідно заявлених вимог позову.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21.08.2023 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання, як чоловіка і дружини, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя - відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у заявлений період. Спірний будинок набутий відповідачем до шлюбу з позивачкою, а тому не є спільною сумісною власністю подружжя. Тоді як твердження позивача, що реконструкція будинку та будівництво господарських будівель було продовжено з квітня 2009 року, коли стали проживати однією сім`єю, і була завершена у 2019 році за їх спільні кошти, не підтверджені доказами.

Позивачка оскаржила рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. Посилаючись на неповне з`ясування фактичних обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Зазначає, що при постановленні оскаржуваного судового рішення поза увагою суду залишився зміст договору дарування від 26.09.1991, зокрема, пункт 2, за яким сторони оцінили дар на суму 5000 карбованців. Відтак, застосуванню підлягає положення ч.1 ст.244 ЦК УРСР, за якою договір дарування на суму понад 500 карбованців підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги має наслідком недійсність договору з моменту його укладення згідно ч.1 ст.48, ч.1 ст.59 ЦК УРСР.

Вважає, що суд надав неправильну оцінку листу №61/772 Кременчуцького МБТІ, яким підтверджено відсутність за даними архівного обліку інвентаризаційної справи №146 на спірне домоволодіння.

Звертає увагу, що в «сводном акте стоимости строений и сооружений», «оценочном акте», «Журнале наружных обмеров» та інших документів, які є частиною матеріалів інвентаризаційної справи зазначено номер спірного будинку «№6», що також зафіксовано у технічному паспорті. Тоді як відповідачем не доведено, а судом залишено поза увагою, відсутність доказів на підтвердження, що 26.09.1991 він набув право власності на житловий будинок «№8».

Зазначає, що за правилами ч.2 ст.331 ЦК України, яку районний суд помилково не застосував, право власності на новостворене нерухоме виникає з моменту завершення будівництва, яке відбулося у 2019 році. Тоді як право власності на спірний будинок зареєстровано за відповідачем у вересні 2019 року, тобто, у період шлюбу з позивачкою, який вважає об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Наведене відповідає позиції Верховного Суду у справі №381/1884/21 від 21.06.2023, яка містить висновок щодо спільності майна подружжя набутого у період шлюбу.

Вважає, що районний суд безпідставно взяв до уваги довідку Омельницької сільської ради №1436 від 04.09.2019, як доказ на підтвердження права власності відповідача на спірний будинок та його реконструкцію. Крім того, суд не надав оцінку відмітці про проведення технічного обстеження від 24.07.2019.

Зазначає, що покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 є суперечливими, малоінформативними та не спростовують факту спільного проживання сторін однією сім`єю у заявлений період. Натомість, суд безпідставно не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , якими тай факт підтверджено.

Вважає, що районний суд не надав належної оцінки наданим їй доказам, зокрема: товарним чекам № 12735 від 17.08.2018 та №243 від 10.06.2013 про придбання будівельних матеріалів на суму 6105,00 грн.; кредитним договорам, укладеним в період шлюбу на загальну суму 6299,50 грн., дійшовши помилкового висновку, що сума цих коштів є незначною; відомостям трудової книжки, якими підтверджено її трудову діяльність у період шлюбу; висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №П-47, яким підтверджено реконструкцію будинку, але не указано процент готовності об`єктів будівництва, тому ступінь будівельної готовності об`єкта станом на 2009 рік визначити не представилося можливим.

Просить застосувати до спірних правовідносин позицію Верховного Суду у справі №334/7560/20 від 19.10.2022, Великої Палати Верховного Суду у справі №214/6174/15-ц від 22.09.2020, які містять висновок, що істотність збільшення вартості майна має визначальне значення та підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тоді як у цій справі частка збільшення вартості будинку від цілого у загальній вартості будинку становить: 596765 : 696241 = 6/7, частка збільшення вартості будинку від загальної вартості у відсотковому визначенні становить 86%. При цьому доказів на підтвердження повної та одноособової участі відповідача та його батьків у поліпшення матеріали справи не містять.

Як на порушення норм процесуального права вказує на недотримання судом вимог ч.ч.3,8 ст.83 ЦПК України, що полягає у задоволенні клопотання про допит свідків після з`ясування обставин справи; у порушення ст.197 ЦПК України, суд залишив не вирішеною заявою про збільшення розміру позовних вимог від 09.12.2022 та протиправно ухвалою від 06.04.2023 відмовив у задоволенні заяви про уточнення позовних вимог від 06.04.2023.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

14.02.2024 до Полтавського апеляційного суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи за її відсутності.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 26.09.1991 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір дарування, за умов якого останній отримав у дар жилий будинок (без номеру), що знаходиться у АДРЕСА_1 і розташований на земельній ділянці розміром 0,15 га. На зазначеній земельній ділянці розташований один жилий будинок 1968 року забудови, зроблений з цегли, критий шифером, розмір житлової площі становить 26 кв.м., сарай 1968 року забудови. Дар цей сторони оцінили у сумі 5000 крб. (п.2 договору). Такий договір посвідчено секретарем Омельницької сільської ради народних депутатів Кожиною Т.І., зареєстровано в реєстрі за №110./а.с.17-18 т.1/

Передувало укладенню договору, складання БТІ 13.05.1991 технічного паспорту на жилий будинок індивідуального жилого фонду за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.100-102 т.1/

14.11.1997 відповідача ОСОБА_2 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою у його паспорті./а.с.11 т.1/

Рішенням виконавчого комітету Омельницької сільської ради від 22.09.2004 №73 ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво прибудови до житлового будинку і господарських будівель в АДРЕСА_1 ./а.с.31 т.1/

25.10.2004 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької райдержадміністрації надано ОСОБА_2 . Дозвіл на виконання будівельних робіт №121 з будівництва добудови до житлового будинку та господарських будівель; технічна документація затверджена головним архітектором Кременчуцького району в жовтні 2004 року в складі: добудови до житлового будинку, господарського сараю, надвірного туалету, колодязю, погрібу, лазні, гаражу./а.с.19-20 т.1/

26.01.2007 відповідач ОСОБА_2 отримав у ПриватБанк кредит у сумі 6000,00 грн., кредитний договір №47463_cred; 21.02.2011 отримав від ПриватБанк кредит у розмірі 25000,00 грн., заява позичальника №PLRPCC9EI50012./а.с.63-64,65 т.1/

Позивачка ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою спірного будинку із 20.10.2011./а.с.10т.1/

17.12.2011 сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , актовий запис №08./а.с.23 т.1/

Згідно товарного чеку №24 від 10.06.2013 придбано будівельні матеріали та інструменти на суму 6105,00 грн.; товарного чеку №12735 від 17.08.2018 на суму 5550,00 грн./а.с.21 т.1/

12.05.2017 позивачка уклала кредитний договір із А-Банк на суму 5299,50 грн., що підтверджується заявою позичальника №А34НСТ0; 09.07.2017 отримала кредит від ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» на суму 1000,00 грн., кредитний договір №МФ-639./а.с.24,25,26 т.1/

У період із 27.08.2013 по 20.11.2013 позивачка працювала продавцем продтоварів у магазині ТОВ «П-Прогрес»; із 07.06.2017 по 11.07.2017 - прибиральницею службових приміщень за трудовим договором ФО-П ОСОБА_8 ; із 05.10.2017 по 01.12.2017 - підсобна працівниця «Птахофабрика « «росія»; із 14.12.2017 по 11.02.2018 - отримувала соціальну допомогу по безробіттю; із 12.04.2018 по 24.05.2019 - прибиральницею ТОВ «Мало Кохнівський кар`єр»; із 29.05.2019 по 30.08.2019 - прибиральниця дитячого табору відпочинку « Сонячний оздоровчий комплекс «Нафтохімік »; із 05.08.2021 - працює прибиральницю «Дім Ласощів»./а.с.27-29 т.1/

До 01.10.2017 пенсія відповідача складала 4730,81 грн. на місяць, а після - 10740,00 грн. щомісяця./а.с.22 т.1/

Станом на 24.07.2019 ПП «Удай Плюс» виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ; підстава: договір №0082 на проведення робіт з технічної інвентаризації і інших замовлень, замовник ОСОБА_2 /а.с.68-74, 141 т.1/

04.09.2019 виконавчим комітетом Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області складено довідку (документ), що підтверджує присвоєння адреси об`єкту нерухомості, за змістом якої згідно договору дарування від 26.09.1991, зареєстрованого у виконкомі Омельницької сільської ради за р.№110, та запису господарської книги за №331, за гр. ОСОБА_2 значиться житловий будинок з господарськими будівлями 1968 року забудови (реконструйований у 2005 році), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ./а.с.61 т.1/

09.09.2019 за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; опис об`єкта: загальна площа 131,4 кв.м., житлова площа 40,3 кв.м.; в цілому складається із: житлового будинку літ. «А», «А1», «ал», «а1», «аг», загальною площею 131,4 кв.м., житловою площею 40,3 кв.м., вбиральні, літнього душу літ. «В», сараю літ. «Г», льоху літ. «Д», вигребу літ. «І», воріт, хвіртки №1, огорожі №2, огорожі №3; підстава державної реєстрації: договір дарування, серія та номер: за р. №110, виданий 26.09.1991, видавник: Омельницька сільська Рада народних депутатів Кременчуцького району Полтавської області; технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, серія та номер: інвентаризаційна справа №0082, виданий 24.07.2019, видавник: ПП «УДАЙ ПЛЮС»; декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ПТ81, виданий 07.08.2019, видавник: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області./а.с.14-16 т.1/

16.11.2021 шлюб між сторонами розірвано рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області (справа №536/975/21)./а.с.132 т.1/

На підтвердження вимог позову позивачкою надано суду фотознімки будинку та спільного відпочинку сторін./а.с.44-48 т.1/

04.01.2022 позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, що полягають у нумерації спірного будинку./а.с.85 т.1/

КП «КМБТІ» на виконання ухвали суду від 04.01.2022 надано копію інвентаризаційної справи №146 на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Надати інвентаризаційну справу на будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 неможливо, оскільки за даними архівного обліку КП «КМБТІ» дана справа відсутня./а.с.114-129 т.1/

Згідно висновку судового експерта Щобак О.Г. за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №П-47, складеного 21.09.2022:

На об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 виконано реконструкцію житлового будинку на, що вказує перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів, з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміни кількості житлових кімнат, загальної і житлової площі, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій, їх елементів, основних техніко-економічних показників.

Ступінь будівельної готовності незавершеного будівництва об`єкта, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який був станом на 2009 рік визначити не представляється можливим.

Вартість будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на час проведення експертизи у стані, який існував до проведення добудови до будинку в складі: житлового будинку у АДРЕСА_1 1968 року забудови, зробленого з цегли, критого шифером, розмір житлової площі становить 26 кв.м., сараю 1968 року забудови станом на час початку будівельних робіт без урахування загальної тенденції до збільшення вартості нерухомості або девальвації національної валюти, в цінах на час проведення дослідження становить 99476,00 грн.;

Вартість на час проведення експертизи будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в складі: житлового будинку літ. «А», «А1», «ал», «а1», «аг», загальною площею 131,4 кв.м., житловою площею 40,3 кв.м., вбиральні, літнього душу літ. «В», сараю літ. «Г», льоху літ. «Д», вигребу літ. «І», воріт, хвіртки №1, огорожі №2, огорожі №3, без урахування загальної тенденції до збільшення вартості нерухомості або девальвації національної валюти, в цінах на час проведення дослідження становить 696241,00 грн.

Вартість збільшення вартості будинку по АДРЕСА_1 у порівнянні із вартістю на час проведення експертизи у стані, який існував на початок будівельних робі та вартістю будинку після проведення добудови до будинку та закінчення будівельних робіт, у цінах на час проведення дослідження з визначенням частки від цілого та відсотковим визначенням від загальної вартості становить 596765,00 грн. Частка збільшення вартості будинку від цілого у загальній вартості будинку становить: 596765 : 696241 = 6/7; частка збільшення вартості будинку від загальної вартості будинку у відсотковому визначенні становить: 596765 : 696 241 х 100% = 86%./а.с.159-168 т.1/

09.12.2022 ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про збільшення розміру позовних вимог та 06.04.2023 із заявою про їх уточнення./а.с.174-178, 216-217 т./

Ухвалою суду від 06.04.2023 у задоволенні заяви позивача та її представника Болгар О.І. про збільшення позовних вимог - відмовлено./а.с.219 т.1/

У судовому засіданні допитано свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 /а.с.227-229, 238, 242 т.1/

Свідок ОСОБА_6 , сестра позивачки, суду показала, що з відповідачем її познайомила сестра на новий 2008 рік, який вони разом святкували. У 2009 році, коли святкували ювілей відповідача, вони уже разом проживали у старому будинку разом із сином відповідача. До будинку вже була добудована прибудова: були стіни з цегли без даху, і більше нічого, ніяких будівельних матеріалів вона там не бачила. Вони вели спільне господарство, тримали худобу та вирощували огородину, яку продавали. Сестра працювала, а відповідач отримував пенсію. Будівництво тривало близько 10 років, а основна його частина була розпочата після реєстрації шлюбу, вона, свідок, була на весіллі,

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що знайома з позивачкою з 2008-2009 років. Їй відомо, що позивачка разом із ОСОБА_2 проживала у АДРЕСА_1 у старому будинку з глини, навколо нього була добудована прибудова з цегли. Вона, свідок, бувала у них в гостях. Також їй відомо, що будівництво спірного будинку тривало упродовж 10 років і до реєстрації шлюбу сторони разом проживали близько 2 років. Зі слів позивачки свідку відомо, що вона вирощувала городину і продавала її на базарі, приймала участь у будівництві, зокрема, клеїла шпалери.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що її батьки є сусідами родини ОСОБА_12 . До 2000 року свідок проживала з батьками, потім переїхала. Уперше побачила позивачку навесні 2011 року. Свідку відомо, що приблизно через пів року після народження дочки сторони одружилися. На той час будинок був повністю готовий. Припускає можливість подальших добудов, але свідку про це невідомо.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що у 2004 році працював підсобником у будівельника ОСОБА_13 у АДРЕСА_1, виконував роботи з прибудови до старого будинку: фундамент, стіни і дах без перекриття. Свідок підтвердив, що у будинку жив відповідач з сином, який і оплачував їх послуги та купляв будівельні матеріали. Події того часу добре пам`ятає, тому, що це була його перша робота.

Свідок ОСОБА_14 , племінник відповідача, суду показав, що відповідач разом з сином проживав у АДРЕСА_1 у старому глиняному будинку, навколо якого вони будували прибудову. Будівництво було розпочато давно, а десь улітку 2010 року було зроблено водопровід, опалення. Свідку не відомо чи приймала позивачка участь у будівництві, а також за чиї кошти воно провадилось.

Свідок ОСОБА_15 , племінник відповідача, суду показав, що відповідач придбав у АДРЕСА_1 старий будинок, планував його відбудувати. На час святкування його, відповідача, 60-ти річчя у прибудові до будинку були тільки стіни із цегли і дах. У 2009 році свідок допомагав йому встановлювати вікна, гроші платив відповідач, позивачки свідок не бачив.

Свідок ОСОБА_2 , брат відповідача, суду показав, що не пам`ятає коли сторони почали разом проживати, але коли робили дах у прибудові позивачка уже там жила.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову в частині встановлення заявленого факту, районний суд виходив із того, що позивачка не надала належних та допустимих доказів того, що між сторонами у період із квітня 2009 року по 17.12.2011 мали місце усталені відносини, що притаманні подружжю, у розумінні ст.74 СК України без наявності інших ознак сім`ї.

При постановленні рішення в частині відмови у визнанні майна спільною сумісною власністю, районний суд дійшов висновку, що спірний будинок придбаний відповідачем до шлюбу з позивачкою, а тому не є спільною сумісною власністю подружжя.

Судом також враховано істотність збільшення вартості такого будинку. Проте суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що його реконструкція та будівництво господарських будівель було продовжено з квітня 2009 року, коли вони стали проживати однією сім`єю, і була завершена у 2019 році, за їх спільні кошти.

Твердження позивачки про вклад нею у будівництво особистих коштів, зокрема, від продажу городини та худоби, суд відхилив, як не підтверджені доказами, врахувавши також відсутність відомостей про розмір її зарплати та, що її робота була нетривалою. Надані позивачкою кредитні договори суд визнав такими, що не підтверджують її позовних вимог, оскільки вони були укладені після закінчення будівництва, а сума кредитів невеликою за розміром. Тоді як товарні чеки щодо придбання будівельних матеріалів не містять відомостей про особу покупця, тому судом до уваги не прийняті.

Суд також критично віднісся до показань свідків, як таких, що носять загальний характер та стосуються подій, тривалий сплив часу за якими, ставить під сумнів можливість їх запам`ятовування свідками. До того ж вони стали їм відомі або зі слів сторонніх осіб або безпосередньо від сторін, які є їх родичами, друзями, а значить зацікавленими особами.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може з таких підстав.

Щодо ухвали суду першої інстанції про відмову у збільшенні позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета і підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Наведене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №924/1473/15 від 25.06.2019 та у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №922/2575/19.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що згідно ухвали від 29.11.2021 суд постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначивши підготовче засідання на 11-45 год. 04.01.2022/а.с.53 т.1/; 04.01.2022 позивачем подано до суду заяву, якою уточнено адресу спірного будинку: АДРЕСА_1 , замість зазначеного у позові АДРЕСА_1 , яка була врахована судом при постановленні оскаржуваного рішення./а.с.85 т.1/

Ухвалою суду від 04.01.2022 продовжено підготовче провадження на 30 днів та відкладено судове засідання на 10-30 год. 04.02.2022./а.с.91 т.1/ У зазначений день розгляд справи не відбувся з підстав перебування судді на лікарняному та був відкладений на 10-15 год. 22.03.2022, після чого неодноразово відкладався у зв`язку із неявкою сторін (22.03.2022), для витребування доказів (01.06.2022, 29.06.2022) та проведення експертизи (03.08.2022), після чого підготовче засідання призначалося на 09.11.2022, але не було проведено через неявку сторін.

Таким чином станом на 09.12.2022, коли позивачка звернулася в суд із заявою про збільшення розміру позовних вимог, підготовче судове засідання не було закінчено, відтак строк на звернення в суд із відповідною заявою було дотримано. За змістом такої заяви позивачка доповнила первинні позовні вимоги 2 новими, у яких просила:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/7 частини будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається із: житлового будинку літ. «А», «А1», «ал», «а1», «аг», загальною площею 131,4 кв.м., житловою площею 40,3 кв.м.; вбиральні, літнього душу літ. «В», сараю літ. «Г», льоху літ. «Д», вигребу літ. «І», воріт, хвіртки №1, огорожі №2, огорожі №3, загальною площею 131,4 кв.м., що у відсотковому визначенні становить 43% від загальної вартості будинку та в грошовому еквіваленті становить 299384,63 грн.;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/7 частини земельної ділянки, що належить на праві власності ОСОБА_2 відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія І-ПЛ №011207, площею 0,35га у грошовому еквіваленті становить 56 136,50 грн./а.с.174-178 т.1/

Після звернення позивачки в суд із заявою про збільшення розміру позовних вимог у справі двічі призначалося підготовче судове засідання на 19.01.2023 та 28.02.2023, яке не відбулося через неявку сторін та подальше перебування судді на лікарняному. Після чого, 06.04.2023, в інтересах позивачки її представник - адвокат Болгар О.І. звернулася в суд із заявою про уточнення позовних вимог, заявлених нею 09.12.2022, у яких уточнила номер будинку спірного домоволодіння./а.с.216-217 т.1/

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Болгар О.І. про збільшення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмета позову, а не через збільшення розміру позовних вимог. Такі висновки районного суду відповідають позиції Верховного Суду у справі №910/18389/20 від 22.07.2021, яка є обов`язковою для застосування.

Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують та зводяться до довільного трактування норм процесуального закону на власну користь. Тоді як твердження позивачки, що суд залишив невирішеною її заяву про збільшення позовних вимог від 09.12.2022, колегія суддів відхиляє, як неспроможні, оскільки ухвалою від 06.04.2023 судом вирішено по суті заяви як позивача так і її представника - адвоката Болгар О.І., які є однаковими з урахуванням уточнення номеру будинку спірного домоволодіння.

При цьому апеляційний суд зазначає, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. Наведене відповідає позиції Верховного Суду у справі №911/2139/19 від 30.08.2020.

Тоді як під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Із огляду на викладене, при постановленні ухвали від 06.04.2023, суд першої інстанції дотримався норм процесуального закону, дійшовши вмотивованого висновку, що доповнення позовних вимог новими має відбуватися шляхом зміни предмета позову, яке позивачем не було ініційовано.

Стосовно вимог позову про встановлення факту проживання однією сім`єю, колегія суддів враховує наступне.

За змістом статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.1999 №5-рп/99установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (частина перша статті 36 СК України).

Відповідно до статей 12,13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Доказування не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведене відповідає сталій позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованій у справі №554/8023/15-цвід03.07.2019, а також постановах Верховного Суду від 26.09.2018 №244/4801/13-ц, від 28.11.2018 №127/11013/17, від 16.01.2019 №343/1821/16-ц, від27.02.2019 №522/25049/16-ц, від 27.03.2019 №354/693/17-ц, від 17.04.2019 №490/6060/15-ц, від15.08.2019 №588/350/15, від 23.09.2019 №279/2014/15-ц, від 10.10.2019 №748/897/18, від11.12.2019 №712/14547/16-ц, від 12.12.2019 №490/4949/17, від 18.12.2019 №761/3325/17-ц, від 24.01.2020 №490/10757/16-ц, від 09.11.2020 №757/8786/15-ц та від 03.11.2022 №361/4744/19.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловіку добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, із яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15.11.2020 у справі №524/10054/16.

Вирішуючи заявлену в межах цієї справи позовну вимогу про встановлення факту спільного проживання сторін, як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період із квітня 2009 року по 17 грудня 2011 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачка не надала належних та допустимих доказів того, що між сторонами у заявлений період мали місце усталені відносини, що притаманні подружжю, у розумінні ст.74 СК України.

Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, оскільки не ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Тоді як зміст показань свідка ОСОБА_6 , сестри позивачки, через рівень спорідненості ставить під сумнів їх об`єктивність, як і показань свідка ОСОБА_7 , які є малоінформативними та стосуються обставин, відомих їй зі слів самої позивачки. Інших доказів на підтвердження вимог позову апеляційна скарга не містить, тоді як приєднані до справи фотознімки не можливо ідентифікувати за часом, як і підстав вважати спільний відпочинок сторін ознакою сім`ї.

Щодо позовних вимог про визнання майна спільною сумісною власністю, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положення статті 60 СК України закріплюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17-ц.

Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу (п.1); майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування (п.2); майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (п.3).

Із матеріалів справи убачається, що спірний будинок набутий відповідачем ОСОБА_2 до реєстрації шлюбу з позивачкою на підставі договору дарування від 26 вересня 1991 року.

Доводи апеляційної скарги щодо нікчемності такого договору через недотримання форми правочину, а саме, його обов`язкового нотаріального посвідчення, колегія суддів відхиляє, як неспроможні. Оскільки у населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії, у тому числі посвідчення договорів, вчиняють уповноважені особи місцевих рад. Відтак, договір дарування будинку, посвідчений 26.09.1991 ОСОБА_16 , секретарем Омельницої сільської Ради народних депутатів, вважається укладеним із дотриманням встановленої законом форми договору. При цьому оформлений у сільській раді договір дарування належним чином зареєстрований в реєстрі за №110 та з моменту його державної реєстрації до відповідача перейшло право власності на будинок.

Посилання позивачки на відсутність у справі доказів на підтвердження, що 26.09.1991 відповідач набув право власності на житловий будинок «№8», а також відсутність у БТІ інвентаризаційної справи на такий будинок, як і наявність такої справи на будинок АДРЕСА_1 , колегія суддів визнає неспроможними. При цьому звертає увагу, що за змістом договору дарування від 26.09.1991 відповідач прийняв у дар жилий будинок без номеру, що знаходиться у АДРЕСА_1 і розташований на земельній ділянці розміром 0,15 га. Тоді як оцінка довідки Омельницької сільської ради №1436 від 04.09.2019 надана судом не в контексті правовстановлюючого документу, а як доказ на підтвердження присвоєння адреси об`єкту нерухомості: АДРЕСА_1 .

Стосовно підставності застосування положень ч.2 ст.331 ЦК України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до положень частини другої статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Тобто діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно. За приписами норми ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно, зокрема, житлові будинки, виникає після завершення будівництва (створення майна), прийняття його в експлуатацію та держаної реєстрації.

У справі, що переглядається на підставі висновку судового експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №П-47, складеного 21.09.2022, установлено факт реконструкції спірного житлового будинку, а також визначено, що частка збільшення вартості будинку від цілого у загальній вартості будинку становить 6/7, що у відсотковому визначенні становить 86%.

За правилами частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі №214/6174/15-ц зауважувала, що істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

Матеріалами справи у сукупності підтверджено, що будівництво спірного будинку тривало понад 10 років, установлено, що істотність збільшення вартості будинку невілює його первинну вартість; закінчення його будівництва та введення в експлуатацію (2019 рік) відбувалося у період зареєстрованого шлюбу сторін.

Отже вирішуючи питання щодо правового режиму заявленого до поділу майна, апеляційний суд приходить до висновку, що спірне майно, а саме, будинок, є спільною сумісною власністю сторін, оскільки набутий у період їх спільного проживання: сторони працювали, одержували доходи, які об`єднували для ведення спільного господарства та набуття спільного майна, його ремонт та утримання.

Такі висновки апеляційного суду не спростовуються твердженнями відповідача щодо здійснення реконструкції будинку за особисті кошти кожного. Тим більше, що ним вимоги про визнання спірного будинку особистою власністю не заявлялися, презумпція спільності права власності на майно не спростована, а наданими доказами підтверджено набуття будинку в інтересах обох сторін у спільну сумісну власність.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, посилання позивача на порушення судом вимог ч.ч.3,8 ст.83 ЦПК України, колегія суддів відхиляє. Оскільки у розумінні ч.3 ст.376 ЦПК України наведене не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а показанні жодного зі свідків не були враховані при постановленні оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови у визнанні спірного будинку спільною сумісною власністю, ухваливши в цій частині нове рішення про задоволення таких вимог позову. В іншій частині рішення залишити без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволених вимогам позову, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 2 270,00 грн. судового збору (908,00 грн. за подачу позову + 1 362,00 грн. за подачу апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 серпня 2023 року- скасувати в частині відмови у визнанні майна спільною сумісною власністю, ухваливши в цій частині нове рішення про задоволення такої вимоги позову.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається із: житлового будинку літ. «А», «А1», «ал», «а1», «аг», загальною площею 131,4 кв.м., житловою площею 40,3 кв.м.; вбиральні, літнього душу літ. «В», сараю літ. «Г», льоху літ. «Д», вигребу літ. «І», воріт, хвіртки №1, огорожі №2, огорожі №3, загальною площею 131,4 кв.м., житловою площею 40,3 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 270,00 грн. судового збору.

В іншій частині рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.02.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді О.В. Прядкіна

О.В. Чумак