Провадження №2/201/1081/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Покопцевої Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

22.09.2023р. АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Разом з позовною заявою до суду надійшло клопотання представника позивача Кіріченка В.М. (діє на підставі довіреності від 10.08.2020р.- а.с.№ 65) про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. №80).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 27.09.2023р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст.274, ч.5 ст.279ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. №84).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача в позовній заяви посилався на те, що 25.06.2012р. ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим відповідачкою була підписана анкета-заява б/н від 25.06.2012р., після підписання якої ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Підписавши анкету-заяву від 25.06.2012р., відповідачка погодилася із запропонованими їй Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом з заявою складають Договір про надання банківських послуг. Зобов`язання за Договором про надання банківських послуг банк виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачці кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, не здійснила в повному обсязі сплату отриманих кредитних коштів, відсотків, передбачених договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 23.02.2023р. становить 95 095грн.63коп., з яких: 77 539грн.50коп. - прострочена заборгованість по тілу кредиту, 17 556грн.13коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Зазначену суму заборгованості представник позивача просив суд стягнути з відповідачки, а також понесені позивачем судові витрати у розмірі 2 684грн.

В судові засідання представник позивача не з`явився, про дату та час слухання справи позивач повідомлявся належним чином, шляхом направлення повідомлення про виклик до суду на електронну адресу, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази. Разом з позовною заявою до суду надійшла заява представника позивача Кіріченка В.М. про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи представник позивача не заперечував (а.с.№79).

Відповідачка ОСОБА_1 в судові засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази (а.с.№88-89, 105-107, 121-123, 138-138, 165-167).

05.02.2024р. в системі «Електронний суд» в порядку ст. 178 ЦПК України надійшов відзив, підписаний представником відповідачки адвокатом Тесленком М.С. (діє на підставі ордеру від 11.10.2023р. а.с. № 94), в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.№147).

В обґрунтування своїх заперечень представник відповідачки посилався на те, що в анкеті-заяві, яка була підписана відповідачкою 25.06.2012р., не зазначена процентна ставка, виходячи з якої позивачем нараховуються проценти за користування кредитом, а тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами та порядок їх нарахування. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір відсотків, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою договору. Представник відповідачки вважав, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 17 556грн. 13коп. не ґрунтуються на умовах договору, а тому не підлягають задоволенню. Також представник відповідачки зазначив, шо сума використаних та неповернутих кредитних коштів складає - 71 979грн. 11коп. (а.с.№143-145).

16.02.2024р. до суду в порядку ст. 179 ЦПК України надійшла відповідь на відзив від представника позивача Меркулової В.В. (діє на підставі довіреності від 23.10.2023р. - а.с.№ 160-161), яка просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та вважала необґрунтованими обставини, викладені у відзиві представником відповідачки. Представник позивача стверджувала, що підписавши заяву, відповідачка взяла на себе зобов`язання, які має виконувати належним чином. Оскільки заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами, що розташовані на офіційному сайті банка складають договір про надання банківського вкладу, відповідачка зобов`язана виконувати ці умови. Долучений до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», містить інформацію, що відповідачці встановлено процентну ставку 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів. В подальшому, відповідачка ознайомилась з Умовами та Правилами надання послуг, підписавши паспорт споживчого кредиту від 16.02.2022р. та заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 16.02.2022р., в яких прописана валюта кредитування, відсоткова ставка та інше. Оскільки сторонами були обумовлені всі істотні умови договору, представник позивача вважала, що відповідачкою порушено ці умови та не сплачено заборгованість по тілу кредиту та по процентам (а.с.№154-160).

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомленого про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що представник позивача просив розглядати справу за його відсутності, а відповідачка та її представник заяви про відкладення судового засідання 28.02.2024р. не надали та матеріали справи містять відзив представника відповідачки, суд у відповідності до положень ст. 223 та ч. 2 ст.247 ЦПК України розглянув справу за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу технічними засобами.

Підстав для ухвалення по справі заочного рішення у цій справі немає, оскільки відсутня сукупності умов для ухвалення заочного рішення, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України (представник відповідачки 05.02.2024р. надав письмовий відзив на позов, якому буде дана належна оцінка поряд з іншими обставинами та доказами у справі).

Ухвалою суду від 28.02.2024р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) представнику позивача відмовлено в задоволені клопотання про огляд офіційного веб-сайту АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. № 82) з огляду на те, що останнім не наведено достатнього обґрунтування необхідності огляду та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк», оскільки матеріали справи містять Умови та Правила надання банківських послуг у письмовому вигляді.

Суд, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку змісту позовних вимог та заперечень стосовно них, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено, що 25.06.2012р. відповідачка звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим нею була підписана заява №б/н від 25.06.2012р., та отриманий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З підписанням відповідної анкети-заяви, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом із запропонованими для ознайомлення Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг (а.с. №28, 29).

Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України ).

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ ПриватБанк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633 , 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частина 5 ст.263 ЦПК України визначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідачки суму заборгованості за договором банківського обслуговування б/н від 25.06.2012р. станом на 23.02.2022р. у розмірі 95 095грн.63коп., з яких: 77 539грн.50коп. - заборгованість по тілу кредиту, 17 556грн.13коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунків заборгованості (а.с.№8-13), які долучені до позовної заяви.

З розрахунку вбачається, що після укладення договору, ОСОБА_1 користувалася наданими банком кредитними коштами, цього не заперечував і її представник по тексту відзиву на позов.

Проте, відповідачка допустила прострочення погашення заборгованості по тілу кредиту.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , доданої до позовної заяви, відповідачці було відкрито картковий рахунок НОМЕР_1 25.06.2012р. без встановлення кредитного ліміту, а з 04.11.2016р. відбулась зміна кредитного ліміту - до 500 грн., 28.01.2020р. до 5 000 грн., 14.12.2021р. - до 75 000грн., а 30.09.2022р. кредитний ліміт встановлено у розмірі 0,00 грн. (а.с. №15).

Крім того, долучена до позову виписка з карткового рахунку відповідачки також вказує, що вона активно користувався грошовими коштами (використовувала для власних потреб в межах розміру встановленого на карту ліміту, здійснювала розрахунки за покупки через термінали, інші платежі) (а.с.№71-78).

Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів та має статус первинного документу, який містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача, операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом МЮУ від 12.04.2012р. № 578/5.

Факт користування відповідачкою кредитних коштів з використання платіжного засобу фактично визнано представником відповідачки та не спростовано іншими належними доказами.

Отже, доказом фактів: встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок, користування відповідачкою кредитними коштами є виписка по рахунку, яка є належним доказом надання кредитних коштів. Відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 20.10.2020р. у справі №456/3643/17 (провадження № 61-9882 св20).

Таким чином, згідно наданих суду документів вбачається, що після укладення договору, відповідачка користувався наданими банком кредитними коштами, здійснювала ряд операцій, в тому числі частково погашала заборгованість за наданим кредитом. Проте, відповідачка допустила прострочення погашення заборгованості по тілу кредиту, а тому заборгованість була винесена на прострочку, а отже, відповідачка, повністю зобов`язання по погашенню боргу не виконала, чим порушила вимоги ст.ст.1049,1054 ЦК України, у зв`язку з чим, позивач має право вимагати стягнення заборгованості за наданим кредитом.

Частина ч.6 ст.81 ЦПК України визначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Судом встановлено, що у анкеті-заяві, яка була підписана відповідачкою 25.06.2012р., не зазначена процентна ставка, виходячи з якої позивачем нараховуються проценти за користування. Отже, відсутні підстави вважати, що при підписанні договору від 25.06.2012р. сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами та порядок їх нарахування.

До позовної заяви долучено роздруківку з інформацією про деякі умови кредитування (паспорт споживчого кредиту до Умов та Правил надання банківських послуг), у якому визначено, зокрема, процентна ставка у межах пільгового періоду процентів річних, процентна ставка за межами пільгового періоду процентів річних, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, розмір пені, штрафів (а.с. №16-27).

Паспорт споживчого кредиту було підписано відповідачкою 16.02.2022р., тобто вже після підписання анкети-заяви від 25.06.2012р., а тому він не може вважатися невід`ємною частиною укладеного між банком та відповідачкою договору від 25.06.2012р., оскільки способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту, який повинен підписуватися до укладення договору, а не після.

Відповідний висновок відповідає позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду викладеній у постанові від 23.05.2022р. у справі № 393/126/20 та постанові Верховного Суду від 03.08.2022р.у справі №156/268/21 .

Також, представник позивач, обґрунтовуючи право вимоги заборгованості по відсоткам, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25.06.2012р. також посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надану редакцію Тарифів банку та Умов та правила надання банківських послуг розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи 25.06.2012р. анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання клієнтом анкети-заяви містили умови щодо сплати відсотків саме у зазначених в цих документах розмірах і порядках нарахування, як про це наголошує представник позивача у позовній заяві.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір відсотків, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991р. № 1023-XII «Про захист прав споживачів»).

Згідно з пунктом 22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996р. №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013р. у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

В даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із відповідачкою АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування щодо розміру та порядку нарахування відсотків та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14.08.2019р. у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21.08.2019р. у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16.08.2019р. у справі №595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18), які в силу ч.2 ст.416 ЦПК України є обов`язковими для застосування судами в аналогічних правовідносинах.

Підсумовуючи викладене, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості по тілу кредиту. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 17 556грн.13коп. не ґрунтуються на умовах договору, а тому не підлягають задоволенню.

При визначені суми заборгованості по тілу кредиту, судом прийнято до уваги, що згідно розрахунку банку заборгованість за кредитом становить 77 539грн. 50коп. і вказані представником відповідачки оплати в загальному розмірі 15 020грн.64коп. були враховані банком, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.№8-13).

Разом з тим, з виписки за договором № б/н за період з 25.06.2012р. по 23.02.2023р. вбачається, що банк за рахунок збільшення тіла кредиту проводив списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставками 1,7% та 3,5 %, які, як встановлена судом під час розгляду справи, не були погоджені з відповідачкою, а тому таке списання є протиправним, і суд вважає необхідним зарахувати списані банком кошти в рахунок відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 1,7% та 3,5% на погашення заборгованості по тілу кредиту.

З виписки за договором (а.с.№71-78) вбачається, що з лютого 2022р. відбулося списання процентів на загальну суму 23 116грн.83коп., а тому дана сума має бути відрахована з загального розміру заборгованості за кредитом, а відтак з відповідачки слід стягнути на користь позивача тільки суму - 54 422грн. 67коп. (77 539грн.50коп. - 23 116грн. 83коп. = 54 422грн. 67коп.).

Одночасно з позовною заявою представником позивача подано клопотання про огляд веб-сайту, у якому він, посилаючись на ч.7 ст.85 ЦПК України, просить здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ ПриватБанк за посиланням https://privatbank.ua.terms.

Суд відхилив заявлене представником позивача клопотання, оскільки ним не наведено достатнього обґрунтування необхідності огляду та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк», оскільки матеріали справи містять Умови та Правила надання банківських послуг у письмовому вигляді.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 1 536грн.04коп. (54 422грн.67коп. х 2 684грн. : 95 095грн.63коп. = 1 536грн.04коп.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 634, 638, 648, 1054 ЦК України, постановами Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), постановами Верховного Суду від 14.08.2019р. у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21.08.2019р. у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16.08.2019р. у справі №595/290/17-ц (провадження №61-29972св18), Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду викладеній у постанові від 23.05.2022р. у справі № 393/126/20 та постанові Верховного Суду від 03.08.2022р.у справі №156/268/21, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 25.06.2012р. станом на 23.02.2023р. за тілом кредиту у розмірі 54 422грн. 67коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 536грн. 04коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.