Справа №443/83/24
Провадження №2/443/190/24
УХВАЛА

іменем України

12 березня 2024 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 адвоката Луки Тараса Миколайовича про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

за участю:

представника позивача адвоката Чорненького Я.Б.

представника відповідачки адвоката Луки Т.М.

встановив:

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 26.02.2024 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів залишено без розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 12 березня 2024 о 12 год 00 хв в приміщенні Жидачівського районного суду Львівської області за адресою: Львівська область, м. Жидачів, вул. Я. Мудрого, 20. Зобов`язано ОСОБА_1 протягом п`яти днів після постановлення ухвали надати суду докази понесення судових витрат, заявлених до стягнення, тобто до 04 березня 2024 року включно.

В судове засідання з`явилися представник позивача адвокат Чорненький Я.Б. та представник відповідачки адвокат Лука Т.М.

Представник відповідачки адвокат Лука Т.М. зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки на момент звернення до суду дитина проживала разом і з матір`ю ОСОБА_1 за кордоном, а з ОСОБА_2 стягуються аліменти за судовим наказом.

Представник позивача адвокат Чорненький Я.Б. в судовому засіданні проти стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу заперечив. 12.03.2024 подав письмові пояснення в яких заначив, що представником відповідачки не доведено, які саме необгрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені. Єдине, на що посилається представник відповідачки у своєму відзиві на позов, а не в заяві про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи - це те, що позивач пред`явив безпідставний позов, так як спільний син сторін станом на момент подання відзиву на позов знаходиться за кордоном, а саме в Республіці Чехія, де проживає разом із відповідачкою по справі, що підтверджується копією його закордонного паспорта. З цього приводу зазначає, що на час зимових канікул, а саме 02.01.2024 неповнолітній син сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 11.09.2023 і по даний час навчається в 11-Б класі КЗ ЗСО школа-ліцей Журавненської селищної ради Львівської області. ОСОБА_3 дійсно виїжджав до відповідачки в Республіку Чехія, однак повернувся в Україну 10 лютого 2024 року і на даний час продовжує навчання в школі та проживає разом своєю бабою, матір`ю відповідачки та позивачем в житловому будинку по АДРЕСА_1 . Залишення позову без розгляду було обумовлено лише повторною неявкою самого позивача, а не внаслідок необгрунтованих дій позивача. Звернення позивача до суду із даним позовом не може свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, а такі його дії не можуть вважатися необгрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу. Крім того, залишення заяви без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. За таких обставин, вважає, що представник відповідачки, заявляючи вимогу щодо стягнення з позивача судових витрат, не зазначив наявність необгрунтованих, винних чи недобросовісних дій позивача, а його посилання на необгрунтованість та недоказовість позову - безпідставі, у зв`язку із чим просить відмовити в стягнення витрат на правничу допомогу.

Заслухавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Батько ОСОБА_2 16.01.2024 звернувся до суду із позовом в якому просив стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень на дитину, але не менше половини розміру прожиткового мінімуму для дитини певного віку (не менше 1 598 гривень) до досягнення ним повноліття.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 26.02.2024 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів залишено без розгляду, оскільки позивач будучи належним чином повідомленим про час, місце та дату судового засідання повторно в судове засідання не з`явився.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину.

Приписами ч. 1 3 с. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з вимогами пункту 3 частини 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ст. 142 цього Кодексу у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

У разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Зловживання процесуальними правами - це умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 у справі № 922/3422/18, вд 14.01.2021 у справі №521/3011/18 від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі № 924/804/20, від 15.09.2021 у справі № 902/136/21.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 26 вересня 2018 року по справі №148/312/16-ц, у постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 359/9512/17, у постанові від 14.01.2021 року у справі № 521/3011/18.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З викладеного убачається, що стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У заяві про стягнення судових витрат у розмірі 6 000,00 грн, пов`язаних із правовою допомогою, заявник не зазначив, які дії позивача у вказаній справі були необґрунтованими, що є підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із залишенням позову без розгляду.

У заяві вказано на норми ЦПК України, а також долучено до заяви копію договору про надання правової допомоги та представництво інтересів 10.11.2022, узгодження оплати правової допомоги від 28.02.2024 та акт приймання виконаних робіт від 01.03.2024 /а.с.84,85,86/.

Процесуальні дії позивача, спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, також не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Разом з тим, відповідачкою не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Позивач звертаючись до суду із позовом про стягнення аліментів користувався своїм правом наданим ст. 181 СК України, оскільки син ОСОБА_3 постійно проживає разом із ним, а з матір`ю проживав тільки на час зимових канікул.

Наявність судового наказу про стягнення з нього аліментів не позбавляє його права звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на його користь.

Вирішуючи вимоги відповідачки про компенсацію здійснених нею витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Більше того, судом не було визнано позов завідомо безпідставним відповідно до положень ст. 44 ЦПК України.

Також, матеріали справи не містять доказів та постановлених судом ухвал в порядку Глави 9 «Заходи процесуального примусу» щодо зловживання позивачем процесуальними правами, чи неправильних дій позивача при звернення до суду з вказаним позовом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на обставини справи, доводи заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на позивача витрат відповідачки на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 141, 142, 258, 259, 263-265, 270, 273 ЦПК України,

постановив :

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Луки Тараса Миколайовича про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів згідно з вимогами ст.ст.351-356 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного тексту ухвали відкладено на п`ять днів.

Повний текст рішення складено 18.03.2024.

Суддя Р.Г. Равлінко