Справа № 737/929/23
Провадження № 2/737/30/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року с-ще Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Рубаненко Н.Ю., за участі секретаря Решітько А.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Куликівської селищної ради, третя особа приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренко Євгеній Петрович,

про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,

учасники справи не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_3 заповіту не залишила. Після смерті матері спадкова справа не заводилась і фактично прийняв спадщину батько позивачки ОСОБА_4 , але не оформив своїх спадкових прав. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_4 , який при житті склав заповіт, за яким на випадок своєї смерті належні йому на праві приватної власності земельні ділянки площею 0,7714 га та площею 1,2771 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва заповів своїй дочці - ОСОБА_2 , а все інше майно, яке на день його смерті виявиться йому належним, заповів позивачці. В складі спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 є житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок батько позивачки придбав у 1968 року під час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Після смерті батька позивачка звернулась до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є.П., яким була заведена спадкова справа 86/2023, але отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок, оскільки померлий за життя не оформив відповідних правовстановлюючих документів на нього.

Просить суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява надійшла до суду 16 листопада 2023 року.

Головуючий суддя своєю ухвалою від 05 грудня 2023 року прийняв позовну заяву до розгляду та призначив підготовче судове засідання, судовий розгляд справи по суті призначений на 29 лютого 2023 року

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про проведення розгляду справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення.

Куликівська селищна рада надала до суду відзив на позовну заяву, в якому повідомляє про визнання позову в повному обсязі та просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради.

Від приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є. П. надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкової справи № 86/2023, яка надана приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренком Євгенієм Петровичем щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , суд приходить до наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина (а.с.6).

Згідно з довідкою Вершиново-Муравійського старостинського округу № 190 від 02 листопада 2023 року, ОСОБА_3 на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , зі своїм чоловіком ОСОБА_4 та онукою ОСОБА_5 (а.с.10).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_3 не заводилася, заповіт відсутній (а.с. 61-62).

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 31 жовтня 1961 року перебували в шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 8).

Згідно з Договором купівлі-продажу будинку від 27 серпня 1968 року ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_6 житловий будинок, що знаходиться в с. Вершинова Муравійка. Договір посвідчений виконавчим комітетом Вершиново-Муравійської сільської ради депутатів трудящих Куликівського району Чернігівської області, зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під № 1 (а.с.31).

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми Сімейного кодексу України застосовуються в частині лише тих прав та обов`язків, що виникли після набрання ними чинності. Отже, правовий режим майна подружжя регулюється нормативними актами, які були чинними на момент створення або придбання такого майна.

З наявних у справі доказів, судом встановлено, що оспорюваний будинок було придбано ОСОБА_4 27 серпня 1968 року, тобто під час перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі. Майнові відносини, які виникли між ними після реєстрації шлюбу на момент придбання даного житлового будинку регулювались "Кодексом законів про родину, опіку, шлюб та акти громадянського стану УРСР" від 31.05.1926 року з наступними змінами. Статтею 125 вказаного Кодексу передбачалось, що майно, набуте подружжям роботою в період зареєстрованого шлюбу, вважається таким, що належить обом членам подружжя на засадах спільної власності. З 01.01.1970 року по 01.01.2004 рік майнові відносини подружжя регулювались Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР, статтею 22 якого передбачалося, що майно нажите подружжям за час шлюбу визнавалось спільною сумісною власністю.

Таким чином, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.ст. 370, 372 ЦК України, ст. 70 СК України у випадку виділу частки або поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, після смерті дружини ОСОБА_3 її частку у спільному майні фактично прийняв її чоловік ОСОБА_4 , але спадкових прав не оформив.

ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина (а.с. 5).

ОСОБА_4 залишив заповіт, посвідчений 22 лютого 2022 року приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощуком В.О. зареєстований в реєстрі за №173, відповідно до якого належні йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,7714 г, кадастровий номер: :04:001:0015 та земельну ділянку площею 1,2771 г, кадастровий номер: :03:001:0222 заповів своїй доньці ОСОБА_2 , а все інше своє майно, яке на день його смерті виявиться йому належним, заповів своїй доньці ОСОБА_1 (а.с. 64-65).

Згідно з довідкою Вершиново-Муравійського старостинського округу Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 191 від 02 листопада 2023 року, ОСОБА_4 на день смерті був зареєстрований та проживав один за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України).

З матеріалів спадкової справи № 86/2023 вбачається, що 28 липня 2023 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріусу Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Євгенія Петровича із заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті батька ОСОБА_4 (а.с. 67).

ОСОБА_2 отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки: площею 0,7714 га з кадастровим номером :04:001:0015 та площею 1,2771 га з кадастровим номером :03:001:0222 (а.с. 71-72).

04 липня 2023 року до приватного нотаріусу Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Євгенія Петровича звернулась ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті батька ОСОБА_4 (а.с.63).

ОСОБА_1 отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки: площею 0,4322 га кадастровий номер :05:001:0155, площею 0,1652 га кадастровий номер :05:001:0156, площею 4,5091 га кадастровий номер :02:002:0016 (а.с. 72-73).

Відомості щодо інших спадкоємців у спадковій справі відсутні.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємицями ОСОБА_4 за заповітом, які прийняли спадщину. Наявності інших спадкоємців, які претендують на спадщину судом не встановлено.

Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 жовтня 2023 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю у спадкодавця документів, підтверджуючих право власності на вищевказане майно за померлим (а.с. 27).

Згідно з інформаційною довідкою Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 346 від 06.05.2023 року, станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с. 28).

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з`ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Будинок був придбаний за договором купівлі - продажу від 27.08.1968 року.

У технічному паспорті на даний будинок вказано, що він має наступну характеристику літерами: житловий будинок А-1, веранда а-1, ганок а2, сарай Б, погріб В, літня кухня Г, сарай г, рік побудови 1965 (а.с. 17-19).

У витягах з погосподарських книг № 1 Вершиново-Муравійської сільської ради на 1991-2010 роки, вказано, що за адресою: АДРЕСА_1 , головою господарства є ОСОБА_4 , проживає ОСОБА_3 (а.с. 11-13).

У витягу з погосподарської книги № 1 Вершиново-Муравійської сільської ради на 2011-2015 роки, вказано, що за адресою: АДРЕСА_1 , головою господарства є ОСОБА_4 , проживають ОСОБА_3 та онука ОСОБА_5 (а.с. 14).

У витягу з погосподарської книги № 3 Вершиново-Муравійської сільської ради на 2021-2025 роки, вказано, що за адресою: АДРЕСА_1 , головою господарства є ОСОБА_4 (а.с. 16).

Відомості щодо самочинного будівництва відсутні.

Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні.

Положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту не заборонений законом, зокрема такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Згідно з п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , був придбаний під час зареєстрованого шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , тобто був об`єктом їх спільної сумісної власності, кожен з них мав право на 1/2 частину вказаного будинку, спадщину після смерті ОСОБА_3 фактично прийняв її чоловік ОСОБА_4 , спадщину після його смерті за заповітом прийняла позивач, однак не може оформити свої спадкові права у позасудовому порядку у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, право власності на який належним чином не зареєстровано, що є підставою для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на вказане майно.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 81, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 56,6 кв.м, житловою площею 33,2 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами (житловий будинок А-1, веранда а-1, ганок а2, сарай Б, погріб В, літня кухня Г, сарай г) в порядку спадкування за заповітом за померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н. Ю. Рубаненко