Справа № 643/7656/23
Провадження № 2/643/326/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засідання Ісоєва К.М., представника позивача ОСОБА_1 , відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, який діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, закріплення житла

ВСТАНОВИВ

Зміст позовних вимог

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (позивач) просить:

- позбавити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (відповідачі) батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- позбавити ОСОБА_2 (відповідачка) батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ним повноліття;

- стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення ними повноліття;

- закріпити право на житло за малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 ;

- закріпити право на житло за малолітніми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідачі є батьками спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачі не виконують належним чином батьківські обов`язки щодо вказаних дітей. Ураховуючи наведене, наявні підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав, стягнення з них аліментів на утримання дітей та закріплення за останніми права на житло за адресою місця проживання батьків.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 12.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

Стислий виклад позиції учасників судового процесу

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі.

Відповідачі та їх представник у судовому засіданні заперечували проти позову. Зазначили, що не погоджуються з позбавленням відповідачів батьківських прав. Відповідачі бажають виховувати своїх дітей та виконувати батьківські обов`язки.

Судом було з`ясовано думку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо предмета позовних вимог.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у судовому засіданні показала, що її біологічний батько помер. Вона називає відповідача своїм батьком та проживає разом з ним, відповідачкою та братами. Коли вони проживала з тіткою ОСОБА_6 , вона скучала по матері (відповідачці). В неї добрі умови вдома, відповідачі до неї добре ставляться. Випадків насильства відносно неї не було. Їй краще проживати з матір`ю та батьком, ніж з іншими родичами, зокрема тіткою ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надав пояснення, аналогічні поясненням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свідок ОСОБА_7 , допитана за клопотанням відповідачів, показала, що є їх сусідкою. В неї з відповідачкою діти одного віку. Відповідачку вона знає виключно як добру матір, яка піклується про своїх дітей. Дитина відповідачки завжди охайна, доглянута. Відповідачка надавала свідку поради щодо годування дитини. Вони з відповідачкою обговорювали візити до лікарів. Влітку 2023 свідок з сім`єю виїжджала до м. Києва. Коли свідок повернулась, відповідач повідомив, що дитину відповідачки вилучили з сім`ї та дитина зараз в лікарні. Свідок може тільки позитивно охарактеризувати родину відповідачів. Відповідачів як батьків свідок також може охарактеризувати виключно позитивно. Свідку невідомі випадки, коли б відповідачі неналежним чином виконували свої батьківські обов`язки.

Свідок ОСОБА_8 , допитана за клопотанням позивача, показала, що є класним керівником ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначила, що дитина в даний час належним чином відвідує заняття. Мати (відповідачка) постійно з нею на зв`язку, будь-яких зауважень до відповідачки щодо виконання нею батьківських обов`язків на даний час немає. На отримання новорічних подарунків у 2023/2024 дитину приводила відповідачка. Свідку невідомо про факти агресивного ставлення відповідачки до дитини.

Свідок ОСОБА_9 , допитана за клопотанням позивача, показала, що є класним керівником ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Раніше в неї були проблеми з відповідачкою з питань навчання дитини, діти певний час жили у тітки ОСОБА_6. У жовтні 2023 відповідачка вийшла зі свідком на зв`язок, і з того часу будь-яких зауважень до відповідачки щодо виконання нею батьківських обов`язків немає. Зараз з дітьми все добре, діти добре навчаються. Свідок 12.01.2024 відвідувала родину відповідачів - зауважень щодо умов проживання дітей в неї немає. Діти будь-яких скарг щодо відповідачів не висловлювали.

Свідок ОСОБА_10 , допитана за клопотанням позивача, показала, що відповідачка була дружиною її померлого племінника. У відповідачки були проблеми із зловживанням алкоголем. Періодично свідок разом з її дочкою ОСОБА_11 та чоловіком останньої забирали до себе жити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Протягом 2022-2023 діти тривалий час жили із свідком та її родиною. У жовтні 2023 свідок на вимогу відповідачів повернула їм дітей, і з того часу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з відповідачами. Відповідачі перешкоджають свідку у спілкуванні з дітьми.

Свідок ОСОБА_11 надала показання, згідно яких ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її племінниками. Діти періодично протягом тривалого часу проживали в родині свідка. Коли діти проживали разом із свідком, відповідачка раз на місяць пересилала кошти на утримання дітей. До жовтня 2023 діти тривалий час проживали в родині свідка. В жовтні 2023 на вимогу відповідачів родина свідка повернула їм ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свідок ОСОБА_12 , допитана за клопотанням позивача, показала, що є подругою ОСОБА_11 . Влітку 2022 родина свідка жила разом з родиною ОСОБА_11 . Діти відповідачки проживали разом з ними. Діти повідомляли свідку, що побоюються, що відповідачка їх забере та почне вживати алкогольні напої.

Свідок ОСОБА_13 , допитана за клопотанням позивача, показала, що є хрещеною матір`ю ОСОБА_11 . Діти періодично протягом тривалого часу проживали в родині ОСОБА_11 . Діти не хотіли повертатись до відповідачки та дуже хвилювались з цього приводу.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз`яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 243/13192/19-ц зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав є невиправданим, настільки крайнім заходом сімейно-правового характеру, який не відповідає інтересам дітей. У цьому випадку, держава, як про це влучно висловився Європейський суд у справах людини у рішенні «Савіни проти України», має допомогти родині у складній ситуації, без застосування радикальних заходів.

В постанові від 02.09.2020 у справі № 557/1101/18 Верховний Суд, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, також зауважив, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

Суди встановили, що батько участі у вихованні сина не брав і його життям не цікавився. Як випливає зі змісту рішення суду апеляційної інстанції, суд надав оцінку тому, що позбавлення батьківських прав, яке суд першої інстанції здійснив згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету.

Проте суд апеляційної інстанції не з`ясував, чи є необхідним позбавлення відповідача батьківських прав з урахуванням його бажання змінити поведінку щодо дитини, чи можливо попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина.

В постанові від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 Верховний Суд також зазначив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Згідно з повторним свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , відповідачі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , відповідач ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 , відповідач ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 ОСОБА_14 , який є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як вбачається з вказаних вище рішень Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку відповідача в кращу сторону неможливо. Навіть за наявності винної поведінки відповідача та встановлення того, що відповідач участі у вихованні дитини не брав і її життям не цікавився, позбавлення відповідача батьківських прав можливе виключно у разі неможливості змінити на краще його поведінку щодо дитини. При цьому сам факт заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав, свідчить про його інтерес до дитини.

Таким чином, позбавлення відповідачів батьківських прав можливе за обов`язкової сукупності двох умов: перша - відповідачі втратили інтерес до дітей; друга - їх поведінку щодо дітей неможливо змінити на краще.

Про небайдужість та інтерес відповідачів до дітей, на переконання суду, свідчить та обставина, що відповідачі не тільки з`явились у судове засідання та активно висловлювали свої заперечення проти позову, а й викликали і забезпечили явку до суду свідка ОСОБА_7 . Також відповідачі надали відзив на позовну заяву та докази, які на їх переконання свідчать про належне виконання ними батьківських обов`язків - сімейні фотографії з дітьми, акт обстеження умов проживання від 14.11.2023, складений представниками позивача, згідно якого для дітей за місцем проживання відповідачів забезпечені задовільні умови проживання.

Крім того, відповідачі залучили до участі в справі в якості свого представника адвоката Стороженко Д.І., що на переконання суду також свідчить про їх небайдужість до дітей та результатів розгляду даної справи.

З показань свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є класними керівниками старших дітей відповідачки, судом встановлено, що з моменту повернення до неї дітей у жовтні 2023, відповідачка добросовісно та належним чином виконує батьківські обов`язки, у зв`язку з чим будь-яких зауважень щодо виконання нею батьківських обов`язків у свідків немає.

Свідок ОСОБА_7 , яка є сусідкою відповідачів, також виключно позитивно характеризувала відповідачку як матір дітей.

Старші діти відповідачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у судовому засіданні в категоричній формі зазначили, що навіть проживаючи в родині ОСОБА_15 , скучали за відповідачкою та бажали повернутись до неї. Вони і надалі бажають проживати з відповідачами, а не в родині ОСОБА_15 .

Ураховуючи вказані пояснення дітей, які були надані в судовому засіданні за відсутності відповідачів, тобто за відсутності будь-якого можливого впливу на них з боку відповідачів, суд не може визнати пояснення свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відносно того, що діти побоювались повертатись до відповідачки, достатніми доказами для позбавлення її батьківських прав.

Ураховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не надав суду достатніх доказів того, що відповідачі втратили інтерес до дітей та їх поведінку щодо дітей неможливо змінити на краще.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині позбавлення відповідачів батьківських прав.

Оскільки інші пред`явлені позивачем позовні вимоги є похідними від вимоги про позбавлення батьківських прав та нерозривно пов`язані з вказаною вимогою, суд відповідно відмовляє і у задоволенні похідних позовних вимог.

Оцінюючи надані позивачем письмові докази, суд враховує вказану вище практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України».

Суд також враховує, що письмові докази стосуються відносин, які мали місце протягом весни-літа 2023, коли старші діти проживали в родині ОСОБА_15 . З того часу обставини справи змінились, діти у жовтні 2023 повернулись до відповідачів та згідно наданих суду доказів відповідачі на даний час належним чином виконують батьківські обов`язки. Ураховуючи наведене, зазначені письмові докази втратили свою актуальність, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності надавати детальну оцінку вказаним доказам, якими позивач доводив неналежне виконання відповідачами батьківських обов`язків станом на час звернення до суду з позовом.

Оцінюючи висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 25.07.2023, згідно якого вказаний представник органу опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідачів відносно дітей, суд керується таким.

Як неодноразово зазначалось Верховним Судом, вказаний висновок носить рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

Судом під час розгляду даної справи отримані особисті пояснення відповідачів, двох дітей та свідків. З підстав, наведених вище, суд дійшов висновку, що відповідачі не втратили інтерес до дітей та відсутні підстави для позбавлення їх батьківських прав.

Ураховуючи наведене, суд не може визнати вказаний висновок органу опіки та піклування достатнім доказом, який свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

У задоволенні позову Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, який діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, закріплення житла - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, поклавши на Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради контроль за виконанням ними батьківських обов`язків.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Крівцов