ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/696/21 Номер провадження 22-ц/814/303/24Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р.І. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Обідіної О.І., Чумак О.В.,

секретаря Чемерис А.К.,

за участі ОСОБА_1 , адвоката Григоренко К.І.,

Лисанець І.Ю., адвоката Гришко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за аапеляційною скаргою адвоката Григоренко Катерини Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд, просив суд здійснити поділ квартири за адресою АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності на неї: визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини квартири; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частини квартири, припинивши право ОСОБА_2 на частку у спільному майні із виплатою на її користь грошової компенсації в сумі 57 333,33 грн.; залишити у власності ОСОБА_3 1/2 частини квартири, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом про поділ майна спільної сумісної власності подружжя, в якому просила: в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини транспортного засобу марки: SKODA FABIA, чорного кольору, рік випуску ? 2009, стягнувши з ОСОБА_3 на її користь компенсацію вартості її частки у праві спільної власності на цей автомобіль, а саме: 1/2 частини ринкової вартості автомобіля, що становить 81 930 грн., припинивши її право на частку у спільному майні; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості її частки у праві спільної власності на дану квартиру, у сумі 169 300 грн., припинивши її право на частку у спільному майні, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано квартиру за адресою АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/4 частці права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на автомобіль марки Skoda, модель Fabia, рік випуску - 2009, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Skoda, модель Fabia, рік випуску - 2009, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що становить 81 930 грн.

В задоволенні зустрічного позову в іншій частині відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 2 966,30 грн.

Рішення оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення, ухваливши нове, яким задовольнити первісний позов, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Зазначає про підстави збільшення його частки у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру, а також відсутність підстав для визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля, яким був придбаний ним за особисті кошти. Також звертає увагу, що судом не було вирішено питання компенсації частки відповідача у праві власності на квартиру.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з підстав, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 20 жовтня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Диканського районного управління юстиції Полтавської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 107, що підтверджується штампом в паспорті.

Оригінал свідоцтва про реєстрацію шлюбу знаходиться в матеріалах цивільної справи № 553/503/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, що перебувало у провадженні Ленінського районного суду м. Полтави (рішенням від 07.06.2021 шлюб розірвано).

Від шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06 квітня 2012 року ОСОБА_1 та його батьком ОСОБА_3 придбано за договором купівлі-продажу квартиру в буд. «A-9» за адресою: АДРЕСА_1 в рівних частках (по 1/2 частки квартири) в спільну сумісну власність. Зазначене підтверджується копією договору купівлі-продажу від 06 квітня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М., копією витягу з Державного реєстру правочинів № 11189051 від 06.04.2012 року, копією витягу про державну реєстрацію прав № 33924005 від 24.04.2012 року, виданого приватним підприємством Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», копією технічного паспорта на квартиру.

Крім того, за час шлюбу, 13 березня 2020 року було придбано автомобіль марки Skoda, модель Fabia, рік випуску - 2009, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що придбана у період шлюбу частина житлового помешкання, а також автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, та підлягає розподілу в рівних частинах відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої, третьої статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У пунктах 2224 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК України та статтею 372 ЦК України.

До склада майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК України).

Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року

у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши, що на час придбання спірного майна сторони перебували

у зареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство та підтримували шлюбні відносини, то придбане майно підлягає розподілу у рівних частинах.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що частка його власності у квартирі є більшою, ніж частка ОСОБА_2 , а також, що автомобіль є його особистою приватною власністю, придбаний за його особисті кошти, не заслуговують на увагу, оскільки скаржник не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних фактів та не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу.

Твердження, що позивач був єдиним членом сім`ї, який заробляв кошти та забезпечував усім необхідним не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, який врахував, що відповідач займалась домашнім господарством та доглядала за малолітньою дитиною сторін, а тому, оскільки у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) - кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що узгоджується із позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Також безпідставними є доводи скаржника, що спірний автомобіль є його особистою власністю, як майно, що було придбано ним у порядку ч. 3 ст. 57 СК України, за премії, нагороди, які він одержав за особисті заслуги.

Так, досліджуючи довідку про доходи ОСОБА_1 , на яку посилається позивач, як на доказ придбання автомобіля за особисті кошти, колегія суддів вбачає, що премії були нараховані ОСОБА_1 за виконану роботу та роботу пов`язану з виконанням виробничих завдань і функцій, які відповідно до положень ст. Закону України «Про оплату праці», входять до складової заробітної плати, тобто є основним доходом особи, який за загальним правилом є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Що стосується доводів скаржника щодо недоведеності вартості спірного автомобіля слід зауважити наступне.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом, ОСОБА_2 на обґрунтування вартості спірного автомобіля марки Skoda, модель Fabia, рік випуску - 2009, реєстраційний номер НОМЕР_2 , надала суду аналітичну довідку від 29 липня 2021 року, відповідно до якої середня ринкова вартість оспорюваного автомобіля становить 163 860 грн.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Подібний висновок викладений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18)

Так, враховуючи той факт, що спірний автомобіль перебуває у особистому користуванні ОСОБА_1 , який має доступ до вказаного автомобіля, що зумовлює неможливість отримання до нього доступу ОСОБА_2 з метою проведення оцінки вартості конкретного транспортного засобу, колегія суддів вважає, що гарантією справедливої сатисфакції особі вартості частини спірного майна, яке не перебуває у її користуванні, однак, належить їй на праві спільної сумісної власності, є визначення ринкової вартості подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи, що в повній мірі доводиться аналітичною довідкою від 29 липня 2021 року, відповідно до якої середня ринкова вартість подібного за своїми якостями автомобіля становить 163 860 грн.

При цьому заперечуючи визначену вартість автомобіля, ОСОБА_1 , не надав доказів на її спростування, чи альтернативний варіант оцінки вказаного майна.

Що стосується тверджень позивача, що ним не заявлялась вимога про поділ спірного автомобіля, а тому суд неправомірно вирішив питання віднесення вказаного майна до спільності права власності подружжя, то слід зауважити увагу скаржника на тій обставині, що предметом судового розгляду була як первісна позовна заява ОСОБА_1 , так і зустрічна позовна заява ОСОБА_2 , яка, відповідно до положень ст.ст. 13, 193 ЦПК України, користується правами позивача, який має право заявити свої вимоги і подати відповідні докази їх обґрунтованості, не обмежуючись об`ємом вимог первісної позовної заяви, а тому вимоги зустрічного позову про поділ автомобіля підлягають розгляду на рівні із позовними вимогами позивача.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом безпідставно не було вирішено питання компенсації позивачем частки власності ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру, позаяк сторони погодили вказане питання у своїх заявах.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У суді першої інстанції сторони справи подали відповідні процесуальні заяви, в яких ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погодили компенсацію ОСОБА_1 вартості частки ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на квартиру та припинення її права власності на вказане майно.

Так, встановлено, що на замовлення позивача ОСОБА_1 було здійснено експертне дослідження вартості квартири за адресою АДРЕСА_1 , за результатами якого складено висновок експерта № 97 від 16 грудня 2021 року, що вартість житлового помешкання становить 616 300 грн.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 погодила результат судової експертизи, визнавши, що вартість спірної квартири становить 616 300

Колегія суддів зауважує на тій обставині, що сторонами не було ініційовано питання проведення експертного дослідження у межах цивільної справи, у порядку визначеному ст.ст. 102, 108 ЦПК України, а тому, з огляду на погодження між сторонами вартості спірної житлової квартири, суд виходить з меж неоспорюваної вартості майна.

З огляду на наведене, 1/4частина у праві спільної сумісної власності на квартиру ОСОБА_2 , підлягає компенсації ОСОБА_1 у розмірі 154 075 грн, із визнанням за ним права особистої приватної власності на частини квартири.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, шляхом зміни судового рішення з метою здійснення поділу майна із присудженням одному з подружжя вартості його частки. В іншій частині апеляційна скаргане містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його скасування колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п.п. 3,4, 381, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Григоренко Катерини Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2023 року змінити, доповнивши вказівкою про задоволення вимоги ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частини квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини квартири за адресою АДРЕСА_1 , що становить 154 075 грн.

Припинити право спільної сумісної власності подружжя на частини квартири за адресою АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді О. І. Обідіна

О. В. Чумак