Справа №442/164/24
Провадження №2/442/338/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

01 березня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі:

головуючого - судді Хомика А.П.

з участю секретаря судового засідання - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, -

в с т а н о в и в:

05.01.2024 адвокат Якимів І.П. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до відповідача з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 10000 грн. щомісячно.

В обґрунтування позову покликається на те, що 07 жовтня 2014 року ОСОБА_1 , уклала з ОСОБА_2 шлюб. У шлюбі у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спільне життя з Відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, через постійні сварки розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Основна причина розпаду сім`ї це різниця характерів, відсутність між позивачем та відповідачем взаєморозуміння і довіри. З вини обох сторін сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу, та вважає, що примирення між нею та відповідачем неможливе, а тому просить розірвати їхній шлюб.

Вказує, що після розірвання шлюбу неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишається проживати разом з позивачем по справі. Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов`язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати. Позивач не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо їх спільної дитини. Разом з тим, враховуючи ту обставину, що відповідач останній час не надавав зароблені кошти на потреби сім`ї, в тому числі дитину, у позивача є підстави вважати, що відповідач і в подальшому в добровільному порядку буде ухилятись від матеріального утримання дитини, тобто сплати аліментів. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Представник позивача - адвокат Якимів І.П. подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомивши причин своєї неявки. Судом було вжито належних заходів задля виклику відповідача в судове засідання з розгляду даної справи по суті шляхом направлення йому судових повісток за адресою місця проживання та реєстрації. Будь яких повідомлень про зміну адреси відповідач суду не подавав, а відтак, суд, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11, ч. 12 ст. 128 ЦПК України, вважає останнього належним чином повідомленим про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, а відтак відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно правил ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, суд ухвалив завершити розгляд справи у відсутності сторін, за наявними у матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.10.2014 ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_2 шлюб, який був зареєстрований в міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 07 жовтня 2014 року складено відповідний актовий запис за № 2835 (Свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 від 07.10.2014 року).

У такому шлюбі народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 від 24.04.2015 року).

Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У відповідності до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, примирення між ними не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому є всі підстави для розірвання шлюбу.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів для дитини, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище позивача, яка проживає разом з дитиною, займається її вихованням, і відповідача (є особою працездатного віку) - платника аліментів, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також з врахуванням рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, вимог розумності та справедливості визначає їх в розмірі по 4000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

На думку суду вказаний розмір аліментів забезпечить дитині належний та достатній рівень матеріального утримання, який відповідає встановленому законодавством розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Також суд зазначає, що позивачка, заявляючи вимогу про стягнення аліментів у розмірі 10000 грн. щомісячно жодним чином не обґрунтувала її та не надала жодних доказів про те, що відповідач взмозі такі аліменти сплачувати, розмір його доходів.

Що стосується вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн., то суд зазначає таке.

Порядок розподілу судових витрат по справі визначений ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого та з врахуванням положень ст. 265 ЦПК України, яка визначає зміст рішення суду, за загальним правилом, судові витрати розподіляються під час ухвалення рішення суду, за умови надання стороною до ухвалення такого рішення доказів понесення відповідних витрат.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. по даній справі, адвокатом долучено копію Договору №14/12/001-С про надання правової допомоги від 14.12.2023, Додаткову угоду №1 до Договору.

Враховуючи, що представником позивача не надано суду розрахунок витрат з обґрунтуванням часу, затраченого на надання адвокатських послуг із наведенням конкретних видів правничої допомоги, позов задоволено частково, а тому суд вважає, що вимогу позивача про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги слід задоволити частково у розмірі 3000 грн., що є розумним та співмірним зі складністю справи та середньою ринковою вартістю цих послуг.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, так як позивач звільнена від сплати судового збору щодо вимоги про стягнення аліментів, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави. Крім цього, оскільки позов задоволено, то з відповідача в користь позивачки слід стягнути понесені нею витрати зі сплати судового збору за вимогу щодо розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задоволити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який 07.10.2014 року було зареєстровано у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №2835.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 залишити без змін.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.01.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211,20 грн. сплаченого судового збору за подання заяви про розірвання шлюбу та 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1211,20 грн. судового збору за вимогу щодо стягнення аліментів.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто, шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: невідомий, адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя А.П. Хомик