Київський районний суд м. Полтави
Справа № 642/3675/17
Провадження № 2/552/66/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

22.02.2024 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

секретаря судового засідання Резніченко О.С.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

третя особа ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщенні Київського районного суду м. Полтави в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 642/3675/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, поділ майна, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю, розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей, поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності, третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 21.07.2017 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та поділ майна.

Позовна заява обґрунтована тим, що 12.11.2005 між сторонами по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають двох дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказував, що спільне життя не склалося, у сім`ї відбуваються сварки, можливості зберегти сім`ю немає.

Зазначав, що угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, немає, за час перебування в шлюбі було придбано квартиру АДРЕСА_1 .

В поданій до суду позовній заяві просив розірвати шлюб між ним та відповідачем ОСОБА_5 , зареєстрований 12.11.2005. Просив розділити майно, що є спільною власністю, виділивши йому, ОСОБА_4 , 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 02.08.2017 було відкрито провадження в даній справі.

Відповідач ОСОБА_5 23.08.2017 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_5 обґрунтована тим, що з червня 2005 року проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю, вели спільне господарство та 12.11.2005 зареєстрували шлюб.

В період з 2006 по 2016 років мешкали за адресою: АДРЕСА_2 , та проводили будівельні роботи поряд з домоволодінням за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , та за адресою: АДРЕСА_3 , що придбано під час шлюбу.

Вказувала, що за час перебування в шлюбі було придбано квартиру АДРЕСА_1 ; 6/15 частин домоволодіння в АДРЕСА_3 ; 5/15 частин домоволодіння в АДРЕСА_3 .

За спільні кошти придбані транспортні засоби: мотоцикл KAWASAKI VN 900B, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 ; автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_4 ; мотоцикл SUZUKI SV 650S, 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_6 ; мотоцикл BMW К1300R, 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_7 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_8 , які були відчужені ОСОБА_4 , про що дізналася лише у серпні 2017 року.

Також за спільні кошти була придбана квартира АДРЕСА_4 .

В поданій до суду зустрічній позовній заяві просила встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в період з червня 2005 року по 12.11.2005. Просила поділити спільне майно, виділивши ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 ; 6/15 частин домоволодіння по АДРЕСА_3 ; 1/2 квартири АДРЕСА_4 та 1/2 об`єкту незавершеного будівництва, що розташований біля будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . Звільнення.

ОСОБА_4 просила виділити 5/15 частин домоволодіння по АДРЕСА_3 ; 1/2 квартири АДРЕСА_4 ; 1/2 об`єкту незавершеного будівництва, що розташований біля будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . Звільнення. Просила включити до майна, що підлягає поділу, та виділити відповідачу транспорті засоби: мотоцикл KAWASAKI VN 900B, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 , автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_4 , мотоцикл SUZUKI SV 650S, 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_6 , мотоцикл BMW К1300R, 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_7 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_8 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 23.10.2017 зустрічний позов ОСОБА_5 об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_4 .

03.03.2018 ОСОБА_5 подано до суду заяву, в якій заявила позовну вимогу про визнання за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності на новостворене майно - об`єкт незавершеного будівництва, що розташований біля будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

ОСОБА_4 19.04.2018 подано до суду заяву, в якій пред`явив до ОСОБА_5 позовні вимоги про розподіл майна подружжя та просив право власності на квартиру АДРЕСА_1 визнати за ОСОБА_4 . Просив право власності на 6/15 частин домоволодіння по АДРЕСА_3 та 5/15 частин зазначеного домоволодіння залишити у власності ОСОБА_4 . Просив також стягнути з ОСОБА_5 кошти, вилучені за продаж транспортних засобів.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 17.10.2018 залучено до участі в справі в якості третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11.08.2021 закрито підготовче провадження в справі за позовом ОСОБА_4 та за зустрічним позовом ОСОБА_5 .

07.10.2021 відповідачем ОСОБА_5 подано до суду заяву, в якій виклала такі позовні вимоги.

ОСОБА_5 просила розірвати зареєстрований між сторонами по справі шлюб, визначити місце проживання дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з ОСОБА_5 . Просила поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя та виділити ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 ; 6/15 частин домоволодіння по АДРЕСА_3 ; автомобіль Hyundai Accent, 2007 року випуску. ОСОБА_4 просила виділити 5/15 частин домоволодіння по АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 . Просила включити до майна, що підлягає поділу, та виділити відповідачу транспорті засоби: мотоцикл KAWASAKI VN 900B, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 , автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_4 , мотоцикл SUZUKI SV 650S, 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_6 , мотоцикл BMW К1300R, 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_7 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_8 . Просила визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності на новостворене майно - об`єкт незавершеного будівництва, що розташований біля будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , за кожним визнавши право власності на 1/2 частку в праві власності на об`єкт незавершеного будівництва.

ОСОБА_4 23.11.2021 подав відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 , де зазначив, що вважає за необхідне квартиру АДРЕСА_1 та 6/15 часток домоволодіння по АДРЕСА_3 залишити за ОСОБА_4 . Щодо спірних транспортних засобів зазначив, що вони були відчужені за час спільного проживання, отримані від їх реалізації кошти були використані в інтересах сім`ї. Заперечував наявність об`єкту незавершеного будівництва по АДРЕСА_2 . Вказував, що квартира АДРЕСА_4 була придбана в шлюбі з іншою особою ОСОБА_11 , тому не підлягає поділу. Просив задовольнити зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 в частині вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, в решті - відмовити.

ОСОБА_5 20.12.2021 подала до суду заперечення на відзив ОСОБА_4 , де не погоджувалася з його доводами та просила задовольнити позов ОСОБА_4 в частині вимог про розірвання шлюбу, в решті вимог відмовити, задовольнивши її зустрічні позовні вимоги.

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Ленінського районного суду м. Харкова на Київський районний суд м. Полтави.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 09.02.2023 справу прийнято до провадження суду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Відповідачем ОСОБА_5 07.07.2023 подано до суду заяви, в яких виклала зміст позовних вимог до ОСОБА_4 та просила визнати за ОСОБА_5 право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_4 - 1/3 частки. Просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь розмір грошової компенсації від продажу транспортних засобів в сумі 683755 грн. Просила визнати квартиру АДРЕСА_4 об`єктом спільної власності подружжя.

Позивачем ОСОБА_4 31.08.2023 подано до суду заяву, де виклав свої позовні вимоги та просив визнати за ним право власності на 5/15 та 6/16 часток у праві власності на домоволодіння АДРЕСА_3 . Право власності на квартиру АДРЕСА_1 просив визнати за ОСОБА_5 . Просив визнати удаваним договір дарування квартири АДРЕСА_5 від 17.12.2008 та визнати квартиру АДРЕСА_5 особистою власністю ОСОБА_4 .

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 31.08.2023 закрито підготовче провадження в справі за позовом ОСОБА_4 , за зустрічним позовом ОСОБА_5 . Залучено до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_3 , прийнято до розгляду заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про збільшення та зміну позовних вимог.

В судовому засіданні з розгляду справи по суті представники сторін підтримали заявлені в справі вимоги, посилалися на обставини, що викладені в поданих до суду заявах.

У встановленому процесуальним законом порядку сторони чи їх представники заяв про відмову від частини позовних вимог, про залишення частини позовних вимог без розгляду до суду не подавали.

З цих підстав всі заявлені в справі сторонами позовні вимоги судом вирішувалися по суті.

Суд, заслухавши представників сторін, третю особу, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 12.11.2005 перебувають в зареєстрованому шлюбі.

Сторони мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства.

Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (стаття 55 СК України).

Судом встановлено, що сторони разом не проживають, між сторонами склалися недоброзичливі відносини. Жоден із подружжя не має намірів підтримувати шлюбно-сімейні стосунки.

В судовому засіданні підтверджено виваженість рішення сторін по справі на розірвання шлюбу.

За нормами ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність.

З урахуванням встановлених судом обставин в справі, взаємних відносин між сторонами, а також враховуючи особливий характер сімейних відносин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах та подальше спільне життя подружжя неможливі, шлюб необхідно розірвати.

При вирішенні справи суд також виходить з того, що з урахуванням встановлених фактичних взаємин подружжя відсутні підстави для подальшого збереження сім`ї.

Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дітей судом враховується таке.

Статтею 29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно ст. 150 СК України батьки мають обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з нормами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживають з матір`ю ОСОБА_5 , яка опікується інтересами і потребами дітей.

Станом на час вирішення справи судом ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг чотирнадцяти років, тому відповідно до норм ст. 29 ЦК України, ст. 160 СК України самостійно обирає собі місце проживання та самостійно визначає з ким із батьків, які проживають окремо, має намір проживати.

Встановивши дані обставини, враховуючи, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1, досяг чотирнадцяти років і самостійно обирає своє місце проживання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 в частині вимог про визначення місця проживання неповнолітньої дитини є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Питання визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було предметом розгляду органу опіки та піклування.

Згідно з висновком Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 25.01.2019 № 96 орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 , як батько дитини, не заперечує проти визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_10 з матір`ю.

Встановивши дані обставини, приймаючи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, ухвалюючи рішення у найвищих інтересах дитини та для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, суд приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_5 .

Позовні вимоги ОСОБА_5 про визначення місця проживання малолітньої дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги сторін про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що за час перебування в зареєстрованому шлюбі позивач ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 18.01.2011 набув у власність 6/15 частин домоволодіння з відповідною частиною часиною надвірних будівель і споруд в АДРЕСА_3 .

Також на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2013 позивач ОСОБА_4 набув у власність 5/15 частин домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель і споруд в АДРЕСА_3 .

Загальна частка ОСОБА_4 в праві власності на спірне домоволодіння в АДРЕСА_3 , набута в період шлюбу з ОСОБА_5 , складає 11/15 часток (6/15+5/15=11/15).

Реальні частки співвласників в праві власності на домоволодіння по АДРЕСА_3 не визначені, реальний поділ домоволодіння не здійснено.

Також встановлено, що відповідачем ОСОБА_5 в період перебування в шлюбі з ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.2008 набуто у власність на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. ст. 60 Сімейного кодексу України, ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Як встановлено судом, зазначене спірне нерухоме майно, а саме: 11/15 часток в праві власності на домоволодіння в АДРЕСА_3 та квартира АДРЕСА_1 придбано стонами по справі в період перебування в зареєстрованому шлюбі, тому суд приходить до висновку, що таке майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Будь-які підстави вважати, що спірне майно було придбане виключно за особисті кошти одного із подружжя, що на зазначене спірне нерухоме майно не розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя відповідно до норм ст. 57 СК України, відсутні.

Тому суд приходить до висновку, що 11/15 часток в праві власності на домоволодіння в АДРЕСА_3 та квартира АДРЕСА_1 , в розумінні норм ст. 60 СК України та ст. 368 ЦК є об`єктами спільної сумісної власності сторін по справі, як подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Оскільки об`єкти нерухомого майна набуті під час перебування у зареєстрованому шлюбі, частки майна дружини та чоловіка є рівними, між сторонами по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були відсутні жодні домовленості щодо поділу майна подружжя, а також шлюбний договір, суд приходить до висновку, про необхідність визнання за кожним із подружжя по 1/2 частині на зазначені об`єкти.

Необхідно визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , як на частку в праві спільної сумісної власності подружжя, залишивши у власності ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину зазначеної квартири.

Також необхідно визнати за ОСОБА_5 право власності на 11/30 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , як на частку в праві спільної сумісної власності подружжя, залишивши у власності ОСОБА_4 право власності на 11/30 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , в результаті поділу спільної сумісної власності подружжя.

При вирішенні позовних вимог сторін про поділ об`єктів нерухомого майна, які є спільною сумісною власністю, судом враховується, що сторони не досягли згоди про можливість виділу кожному окремого об`єкта. Натоміть кожен із сторін наполягає на виділ йому у власність частки в праві власності на домоволодіння по АДРЕСА_3 .

Вимоги ОСОБА_5 про визнання за нею права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 з відходженням від рівності часток подружжя є безпідставними.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і інші обставини.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Спірна квартира придбана сторонами у період шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя.

Позивач не надала до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї та ухилявся від участі в утриманні дітей.

Наданими до суду довідками державного виконавця про наявність заборгованості зі сплати аліментів встановлено, що ОСОБА_4 на виконання судового рішення про стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в період з жовтня 2018 року, коли було відкрито виконавчі провадження, сплачував кошти в рахунок аліментів різними сумами та з різною періодичністю, в тому числі і понад суму, яка підлягала сплаті за місяць

Проживання дітей з позивачем, з огляду на встановлені судом обставини та положення статті 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя.

Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири ОСОБА_5 не доведено.

Також судом встановлено, що квартира АДРЕСА_4 , яка є предметом спору в даній справі, була придбана ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 26.08.2005.

Як встановлено судом, сторони по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 12.11.2005.

Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Оскільки квартира АДРЕСА_4 набута ОСОБА_4 в період до шлюбу з відповідачем ОСОБА_5 , така квартира не є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , тому позовні вимоги щодо поділу зазначеного майна, заявлені ОСОБА_5 , є повністю безпідставним та не підлягають задоволенню.

Окрім того, як встановлено судом, позивач ОСОБА_4 в період по 03.11.2005 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_15 , актовий запис про розірвання шлюбу від 03.11.2005 № 371.

Статтею 74 СК України передбачено право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, зокрема, передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Оскільки на час набуття у власність квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_4 перебував в іншому шлюбі з ОСОБА_15 , на зазначену квартиру не може розповсюджуватися режим спільної сумісної власності з ОСОБА_5 .

Той факт, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.07.2009 в справі № 2-825/09 визнано за ОСОБА_4 право власності на балкон площею 18,5 кв.м., прибудований до квартири АДРЕСА_4 , не тягне за собою зміну правового статусу квартири та належність її до об`єктів спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Верховний Суд в постанові від 27.01.2022 в справі № 686/8610/17, зазначив, що наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин. Істотність має визначальне значення, оскільки необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

Дослідженими в справі доказами не встановлено підстав, визначених ст. 62 СК України, для визнання квартири АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Вимоги ОСОБА_5 щодо поділу квартири АДРЕСА_4 як об`єкта спільної сумісної власності з ОСОБА_4 є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню.

Оскільки ОСОБА_4 в період по 03.11.2005 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_15 , позовні вимоги ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 в період з червня 2005 року, ведення з ним спільного господарства до 12.11.2005 спростовані дослідженими в справі доказами, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Також предметом спору в даній справі є квартира АДРЕСА_5 .

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_5 на підставі договору дарування від 17.12.2008, укладеного між ОСОБА_16 та ОСОБА_5 , належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Оскільки квартира АДРЕСА_5 набута відповідачем ОСОБА_5 на підставі договору дарування, вона в силу норм ст. 57 СК України є її особистою власністю та не підлягає поділу як спільне майно подружжя.

Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Будь-які підстави вважати, що договір дарування від 17.12.2008, за яким ОСОБА_5 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_5 , вчинено з метою приховання іншого правочину, судом не встановлено.

Тому позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_5 удаваним, про визнання зазначеної квартири його особистою власністю є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню.

Також відповідачем ОСОБА_5 заявлено позовну вимогу про визнання за сторонами по справі право власності на новостворене майно - об`єкт незавершеного будівництва, що розташований біля будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Як встановлено судом, домоволодіння по АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_8 , яка не є учасником справи, ні ОСОБА_4 , ні та ОСОБА_5 , не є власниками та/чи співвласниками даного нерухомого майна.

Домоволодіння по АДРЕСА_3 на праві приватної спільної часткової власності зареєстровано за ОСОБА_4 , загальна частка якого в праві власності складає 11/15, та за ОСОБА_17 (попередній власник ОСОБА_18 ) на підставі договору дарування від 10.10.2019, частка в праві власності складає 4/15.

Підстави набуття права власності на новостворене майно визначені ст. 331 ЦК України.

Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 200/22329/14-ц зазначила, що "визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено".

Матеріали справи не містять даних про те, що сторонам по справі було передано у власність чи користування земельну ділянку біля будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 для будівництва, відсутні правовстановлюючі документи на таку земельну ділянку, її межі та конфігурація.

Відсутні відомості про те, що існують дозвільні документи про проведення сторонами по справі будь-яких будівельних робіт, проекти таких будівельних робіт.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердженні тієї обставини, що існує об`єкт нерухомого майна чи об`єкт незавершеного будівництва біля будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Щодо даного об`єкті відсутні дані про наявність адреси, матеріалів технічної інвентаризації, правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Надані до суду фотокартки, квитанції та товарні чеки, не можуть бути оцінені судом на підтвердження факту наявності об`єкта незавершеного будівництва.

Суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_5 про визнання за сторонами по справі права власності на новостворене майно - об`єкт незавершеного будівництва, що розташований біля будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 заявлені безпідставно, не відповідають способам захисту прав, що визначені ст. 16 ЦК України, не підлягають задоволенню.

При вирішенні позовних вимог як ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про поділ транспортних засобів як об`єктів спільної сумісної власності подружжя, судом встановлено таке.

Дослідженими в справі доказами встановлено, що транспортний засіб автомобіль Hyundai Accent, 2007 року випуску, був зареєстрований з 30.11.2007 за ОСОБА_5 , перереєстровано на іншого власника 02.09.2017 на підставі договору купівлі-продажу.

Постановою Харківського апеляційного суду від 15.01.2020 в справі № 642/2768/18 визнано автомобіль Hyundai Accent, 2007 року випуску, спільною сумісною власністю, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , скасовано реєстрацію автомобіля за ОСОБА_3 .

Суд приходить до висновку, що є судове рішення, яке набрало законної сили, яким зазначений транспортний засіб визнано об`єктом спільної сумісної важності подружжя.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 не заявляв позовних вимог про визначення його частки в праві власності за зазначений автомобіль Hyundai Accent, 2007 року випуску, не просив стягнути з ОСОБА_5 компенсацію вартості його 1/2 частини.

Транспортний засіб легковий автомобіль Mitsudishi Lancer, 2008 року випуску, з 16.05.2008 був зареєстрований за ОСОБА_5 , перереєстровано на нового власника з 03.08.2013.

Транспортний засіб мотоцикл KAWASAKI VN 900B, 2007 року випуску, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 , 08.07.2014 перереєстровано на ОСОБА_4 , з 05.03.2016 перереєстровано на нового власника.

Автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, 2008 року випуску, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_4 , з 08.07.2008 був зареєстрований за ОСОБА_4 , 17.03.2017 перереєстровано на нового власника.

Транспортний засіб мотоцикл SUZUKI SV 650S, 2002 року випуску, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_6 , з 24.06.215 був зареєстрований на ОСОБА_4 , з 25.04.2017 перереєстровано на нового власника.

Транспортний засіб мотоцикл BMW К1300R, 2009 року випуску, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_9 , з 10.03.2016 був зареєстрований за ОСОБА_4 , з 03.05.2017 перереєстровано на нового власника.

Як встановлено судом, зазначені транспортні засоби бути набуті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у власність за час перебування в шлюбі, таке майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Також встановлено, що транспортні засоби вибули із власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі.

Як передбачено ч. 1 та ч. 2 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Таким чином, на підставі вказаної норми презюмується, що при укладенні договорів щодо спільного майна одним з подружжя він діє за згодою другого з подружжя.

У випадку, якщо така згода була відсутня, зазначена обставина підлягає доведенню в судовому засіданні.

Згідно частин 3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказів, які б підтверджували, що хоча кожним із подружжя здійснено відчуження спірних транспортних засобів під час перебування у шлюбі, ці дії вчинені не в інтересах сім`ї та без згоди іншого подружжя, суду не надано. В той же час згідно ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи, що спірні автомобілі під час перебування сторін у шлюбі було відчужено, вказане майно вибуло з власності сторін саме під час перебування в шлюбі, тому транспортні засоби не підлягають розподілу.

Позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення компенсації вартості частки в праві власності на зазначені транспортні засоби є повністю безпідставними не підлягають задоволенню.

Посилання ОСОБА_4 , в поданих до суду заявах на придбання ОСОБА_5 в період шлюбу транспортного засобу Hyundai Tucson, 2009 року випуску, не підтверджено дослідженими в справі доказами.

Ч. 1 ст. 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо того, чи є чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

В даній справі ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 31.08.2017 частково задоволено заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову та накладено заборону на відчуження 6/15 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 та на 5/15 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 ; на квартиру за адресою АДРЕСА_4 . В задоволенні решти вимог відмовлено.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Суд приходить до висновку, що під час ухвалення рішення в справі вжиті судом заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Частиною 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог ОСОБА_4 йому підлягають відшкодуванню понесенні та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4560 грн. (640 грн в частині позовних вимог про розірвання шлюбу та 3920 грн в частині позовних вимог про поділ майна).

Відповідачу ОСОБА_5 у зв`язку з частковим задоволенням її позовних вимог підлягають відшкодування понесені судові витрат в розмірі 3028 грн (640 грн в частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини та 2388 грн в частині вимог про поділ майна).

Решта понесених сторонами по справі судових витрат, в тому числі і на оплату послуг експерта, не підлягають їм відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 264, 265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 12.11.2005 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 512 - розірвати.

Прізвища після розірвання шлюбу: чоловіка - ОСОБА_4 , жінки - ОСОБА_5 .

Визначити місце проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_5 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , як на частку в праві спільної сумісної власності подружжя, залишивши у власності ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті поділу спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 11/30 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , як на частку в праві спільної сумісної власності подружжя, залишивши у власності ОСОБА_4 право власності на 11/30 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , в результаті поділу спільної сумісної власності подружжя.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

В задоволенні решти вимог за зустрічним позовом ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати в розмірі 4560 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати в розмірі 3028 грн

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 31.08.2017.

Скасувати накладену ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 31.08.2017 заборону на відчуження: 6/15 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 (право власності зареєстровано за ОСОБА_4 ); 5/15 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 (право власності зареєстровано за ОСОБА_4 ); квартири за адресою АДРЕСА_4 (право власності зареєстровано за ОСОБА_4 ).

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

-позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання АДРЕСА_8 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_10 ;

-відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_11 ;

-третя особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_6 , фактичне місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_12 ;

-третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, місцезнаходження 61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 55, .

Повне судове рішення складено 01.03.2024.

Головуючий суддя Н.Л.Яковенко