Справа №442/1195/24
Провадження №2/442/526/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - Курус Р.І.,

за участю секретаря судових засідань - Федишин Б.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в :

13.02.2024 позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно даних погосподарської книги будинковолодіння в АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_2 , будинок збудовано в 1935 році. Згідно довідки КП ЛОР «Дрогобицького МБТІ та ЕО» від 11.01.2024 року № 4554 право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна станом на 31.12.2012 року не зареєстровано.

Зазначає, що спадкодавець ОСОБА_2 є її матір`ю. 21.09.1985 року вона (позивач) уклала шлюб з ОСОБА_3 та змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла спадкодавець ОСОБА_2 . У зв`язку з відкриттям спадщини після смерті своєї матері, вона звернулася до Дрогобицької державної нотаріальної контори із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями. Однак, 22.01.2024 року вона отримала від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі такого свідоцтва у зв`язку з тим, що право власності на житловий будинок за померлою не зареєстроване.

Просить постановити рішення, яким визнати за нею право власності на спадкове майно - житловий будинок з господарським будівлями АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою судді від 14.02.2024 провадження в зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого судового засідання на 05.03.2024.

Ухвалою від 05.03.2023 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті на 18.03.2023.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, подала суду заяву в якій просить суд проводити розгляд даної справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник Дрогобицької міської ради в судове засідання не з`явився, однак від відповідача надійшло клопотання про слухання справи у відсутності представника. Не висловили заперечень проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Так, вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_1 , батьками якої були ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20.04.1968, а.с.16.

Після одруження ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , змінено її прізвище на « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 21.09.1985ю, а.с.17.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 29.03.2000, а.с.18.

Згідно довідки старости сіл Нагуєвичі, Унятичі Дрогобицької міської ради Львівської області №17 від 30.01.2024 будинковолодіння в АДРЕСА_1 згідно погосподарської книги рахується за ОСОБА_2 . Будинок збудовано в 1935 році., а.с.8.

Згідно довідки КП «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» №4554 від 11.01.2024 проінвентаризовано житловий будинок за вказаною адресою, право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна не зареєстровано. а.с.15.

22.01.2024 постановою державного нотаріуса Дрогобицької державної нотаріальної контори Кушнір О.І. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вказаний будинок, а.с. 19.

Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи і часом її відкриття є день її смерті, а відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок смерті.

За правилами статей 1222-1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а в разі його відсутності, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Оскільки протягом встановленого законом строку спадкоємець - позивач не заявив про відмову від спадщини, то на підставі п. п. 3, 5 ст.1268 ЦК України спадщина, незалежно від часу її прийняття, належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

Відповідно до п. 1 Постанови спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Стаття 525 ЦК УРСР (1963 року) вказує, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК УРСР (1963 року) регламентовано, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно ст. 529 ЦК УРСР (1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно ст. 66-69 ЗУ "Про нотаріат", п. 4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Вимогами ст. 392 ЦК України та наданих до неї роз`яснень у листі ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Окрім того, у згаданому листі зазначено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31 січня 1966 року. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права (п.3.1.).

Крім того, згідно роз`яснень даного Листа Вищого спеціалізованого суду України, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи (п.3.2).

Згідно роз`яснення у Листі Міністерства юстиції України від 23.02.2016 №8.4- 35//18/1, з метою напрацювання єдиної практики застосування законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в частині державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, збудованих до 5 серпня 1992 року, фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

З огляду на викладене, а також враховуючи ту обставину, що нотаріусом відмовлено позивачу в оформленні спадкового майна, ОСОБА_1 являється єдиним спадкоємцем за законом, яка вчинила усі дії, які були необхідними для видачі свідоцтва про право на спадщину, але з незалежних від неї причин у видачі такого їй було відмовлено, а тому суд приходить до переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст. ст. 10,12,81, 247,258,263-265,268 ЦПК України, ст. ст.328,392,1216,1218,1222,1223,1261,1268 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок з господарським спорудами АДРЕСА_1 , позначений на плані літ. «А-1» загальною площею 90,0 кв.м., житловою площею 61,9 кв.м., до якого належать: літня кухня-гараж познач. на плані літ. «Б», сараї познач. літ. «В,Г,Ж», вбиральня познач. літ. «З», гараж познач. літ. «Д», колодязь познач. літ. «К», огорожа познач. на плані циф. «1», ворота познач. циф. «2», замощення познач. літ. «І», в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення рішення - 18 березня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Дрогобицька міська рада Львівської області, , місцезнаходження: пл.Ринок,1, м.Дрогобич Львівської області.

Суддя Курус Р.І.