Провадження № 2/761/1649/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Марінченко Л.В.,

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,,

розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Печерська районна у місті Києві державна адміністрація Служба у справах дітей та сім`ї про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 23.08.2016 р. між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Печерським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1715. Від шлюбу 22.04.2017 р. народився син - ОСОБА_4 . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2018 р. шлюб між сторонами розірвано, питання місця проживання дитини не вирішувалось. 09.07.2019 р. рішенням Печерського районного суду м. Києва з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 13 500,00 грн. Київським апеляційним судом 17.02.20220 р. рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове - про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі 3 000,00 грн. щомісяця. З розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 656 від 13.11.2018 р. про визначення місця проживання дитини, інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи від 12.09.2022 р. вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . 1/3 частини даної квартири належить позивачу на праві власності. Позивач має можливість забезпечити належні умови проживання сина, повною мірою займається його вихованням, піклується про його здоров`я, фізичний та духовний розвиток та навчання. Дитина відвідує приватний дитячий садок та додаткові заняття з розвитку його здібностей. Позивач має постійний дохід, не притягувалась до кримінальної відповідальності, будь - які негативні явища, передбачені ч. 2 ст. 161 СК України, які б перешкоджали проживанню малолітнього сина з нею, взагалі відсутні. З іншого боку, відповідач не може створити для дитини належних умов для виховання і розвитку. З дитиною ОСОБА_3 останній раз бачився 24.12.2017 р. Після цього позивач отримувала від відповідача один раз на рік телефонний дзвінок або повідомлення на день народження дитини. З початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України відповідач жодного разу не поцікавився життям сина, його здоров`ям та місцезнаходження. З метою врегулювання невизначеності місця проживання дитини, з огляду на право неповнолітнього на гармонійний розвиток в спокійному та стійкому середовищі , відсутності домовленостей між батьками, представник ОСОБА_1 просить суд визначити місце проживання дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 .

Провадження у справі відкрито 28.03.2023 р., відповідно до приписів ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, де зазначено наступне. Задоволення заявлених вимог нашкодить гармонійному і психологічному розвитку малолітнього ОСОБА_5 , а також ще більше закріпить права позивача на сини, та обмежить батька на участь у житті дитини і порушить рівність прав батьків по відношенню до дитини. Саме позивач не спілкується з відповідачем, не бажає спільно вирішувати питання щодо дитини, в тому числі і щодо місця його проживання. Всі спроби примусити ОСОБА_1 поводитись добросовісно стосовно спільної дитини, давати можливість бачитись з дитиною виявились марними. Про право батьків на спілкування з дітьми та важливість ролі батька в своїх рішеннях неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. За таких обставин відповідач зазначає, що позов не може бути задоволений.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , її представник підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення позову, оскільки визначення місця проживання дитини обмежить батька у його правах.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Разом з тим, в адресу суду надійшов висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини від Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.10.2023 р. № 105/01-2008/В-270 та клопотання представника третьої особи про розгляд справи за його відсутністю та прийняття рішення на підставі вимог чинного законодавства України.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши наявні докази та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, розірвання якого відбулось на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року (копія рішення наявна в матеріалах справи).

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 25.04.2017 р. Солом`янським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

09.07.2019 року Печерським районним судом м. Києва задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та, серед іншого, на утримання неповнолітнього сина стягнуто з відповідача аліменти у розмірі 13 500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

17.02.2020 р. Київським апеляційним судом апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення суду першої інстанції задоволено частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2019 р. скасовано ухвалено нове, яким стягнуто з ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно до досяґнення дитиною повноліття.

Зазначено, що розмір аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Разом з тим, як було встановлено Печерським районним судом м. Києва та підтверджено судом апеляційної інстанції, дитина сторін зареєстрована та проживає за зареєстрованим місцем проживання матері - ОСОБА_1 .

Як свідчать довідки (інформація) про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської РДА від 12.09.2022 р. позивач та немалолітній ОСОБА_4 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .

Під час розгляду справи також було встановлено, і не оспорювалось відповідачем, що спільна дитина сторін проживає за вищезазначеною адресою разом з матір`ю і на день розгляду даної справи .

Сторона позивача вказує на відсутність домовленостей з батьком дитини щодо місця проживання ОСОБА_4 , що потребує вирішення.

В свою чергу відповідач стверджує, що задоволення позову порушить його права щодо участі у вихованні дитини.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Про це зазначено в постанові Великої Палати Верховного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц.

Разом з тим, з огляду на те, що дитина щодо визначення місця проживання якої вирішується спір не досягла 10 - річного віку суд не піднімав питання про вислуховування її думки.

Не висловлювались відповідні заяви та клопотання і представниками сторін у справі.

Як свідчать матеріали справи, 1/3 частина квартири в якій проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить позивачу на праві власності, що підтверджується договором дарування1/3 частини квартири від 10.01.2004 р., посвідченим державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори.

ОСОБА_1 обіймає посаду виконавчого директора в представництві «ПТ-Амерікас, ЛЛС» з 09.03.2021 р. (довідка від 09.09.2022 р.) та за період з 01.01.2022 р. по 31.08.2022 р. її дохід склав 780 421,13 грн.

Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про перебування позивача на обліку у нарколога та психіатра.

Також матеріали справи не містять доказів наявності у ОСОБА_1 шкідливих звичок та притягнення позивача до кримінальної відповідальності.

13.11.2018 р. Печерською районної в місті Києві державною адміністрацією за результатами розгляду заяви гр. ОСОБА_1 видано розпорядження № 656 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини», яким визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з його матір`ю ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про оскарження відповідачем даного розпорядження.

З наданих представником третьої особи документів вбачається, що працівниками Печерської РДА проведено обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлено, що для дитини за адресою АДРЕСА_1 обладнана окрема простора кімната 20 кв. м. Наявне окреме ліжко, шафа для одягу. В наявності велика кількість іграшок, розвиваючого матеріалу.

19.10.2023 р. Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією зроблено висновок № 105/01-2008/В-270 відповідно до якого враховуючи, зокрема, вік дитини та стан її здоров`я, ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов`язків за доцільне буде вважає визначити місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з його матір`ю ОСОБА_1 .

У висновку зазначено, що з пояснень батька наданих на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, останній не заперечує щодо визначення місця проживання свого сина разом з матір`ю, так як дитина і так проживає разом з колишньою дружиною, але проти встановлення даного факту юридично.

Також у висновку зазначено, що ОСОБА_3 пояснив, що гр. ОСОБА_1 забороняє йому бачитись з сином, проте до Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної державної адміністрації із заявою про визначення способів участі у вихованні дитини жодного разу не звертався.

Під час розгляду справи також не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність таких звернень, як до органу опіки та піклування так і до суду.

Приписами ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Приймаючи рішення по суті справи, суд зауважує, що батько малолітньої дитини заявлені вимоги не визнає.

Разом з тим, відомостей що ОСОБА_7 виявляє бажання щоб дитина 2017 року народження проживали разом із ним під час розгляду справи отримано не було.

При цьому заперечення відповідача щодо заявлених вимог зводяться до того, що таким рішенням буде обмежено його права на виховання спільної з позивачем дитини, порушено паритетність прав батьків.

Проте, на глибоке переконання суду, вирішення спору щодо місця проживання дитини з одним з батьків, жодним чином не порушить прав іншого щодо участі у вихованні сина, що є обов`язком як матері так і батька, та в разі наявності підстав вважати таке право порушеним, останнє бути захищено у встановленому законом порядку судом у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Принципом 6 закладений у Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь - якому разі - в атмосфері любові та моральної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, має розлучатися з матір`ю.

Під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Саме такі висновки виклала Велика Палата Верховного Суду 17 жовтня 2018 року в постанові у справі № 402/428/16-ц.

За положеннями ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, як це визначено ч. 1 ст. 13 ЦПК України.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Підсумовуючи все вищенаведене, враховуючи висновки третьої особи, ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 2-5,11-13,76-81,141,279,280,284,287,352,354 ЦПК України, ст. ст. 160,161 СК України суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Печерська районна у місті Києві державна адміністрація Служба у справах дітей та сім`ї про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 АДРЕСА_1 ).

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень цього Кодексу протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 22.04.2024 року.

Суддя: