КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/25/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2024 року місто Київ

справа № 757/60294/21-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Вовк С.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсоків річних та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму грошових коштів, а саме:

3% річних в розмірі 42301,72 грн. за період з 12 серпня 2018 року по 11 серпня 2021 року;

інфляційні втрати в розмірі 110078,47 грн. за період з 12 серпня 2018 року по 11 серпня 2021 року.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 21 липня 2014 рокуміж ПАТ «НЕОС БАНК», яке є правонаступником всіх прав та обов'язків ПАТ «БАНК КІПРУ», та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого останній набув статус нового кредитора за договором №14/26-1038/2012 позичальником згідно якого є ОСОБА_1 .

Вказував, що рішенням Печерського районного суду містаКиєва від 17 листопада 2017 року по справі №757/21630/17-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість у розмірі 986 821,12 грн. та судові витрати.

Зазначав, що відповідач неналежно виконує свої зобов`язання, чим порушує умови договору, а відтак відповідно до положень статті 625 ЦК України просив стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14 червня 2023 року у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалося на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що в позовній заяві зазначалося, що факт заміни кредитора у зобов`язанні і переходу прав грошової вимоги від ПАТ «НЕОС БАНК», що є правонаступником ПАТ «БАНК КІПРУ» до ТОВ «Кредитні ініціативи» встановлено рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 листопада 2017 року по справі №757/21630/17-ц у спорі між тими ж сторонами, яке було додано до позовної заяви, а відтак ці обставини не мали доказуватися при розгляді даної справи.

Вказувало, що до позовної заяви було додано деталізований розрахунок заборговансоті за інфляційними втратами і 3% річних, що в своїй сукупності з іншими доказами давало можливість суду першої інстанції винести рішення про задоволення позову про стягнення заборгованості.

14 березня 2024 року від представника відповідача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила залишити апеляційну скаргу без задоволення. Вказувала на те, що відповідач не була повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, а відтак була фактично позбавлена права на подання відзиву, доказів, своїх пояснень, у зв`язку з чим було порушено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Зазначала, що ТОВ «Кредитні ініціативи» достроково, а саме в квітні 2017 року звернулося до Печерського районного суду містаКиєва з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , тим самим на власний розсуд змінило умови основного зобов`язання щодо строку дії договору.Вважає, що після ініціювання процедури дострокового повернення кредиту кредитор втрачає право нараховувати проценти та неустойку передбачені кредитним договором. Посилалася на те, що доданий до суду розрахунок не відповідає дійсності, а тому не може бути взятий судом до уваги, оскільки відповідачем після винесення Печерським районним судом мітсаКиєва 17листопада 2017 року рішення по справі №757/21630/17-ц було сплачено заборгованість у розмірі 1 001 627 грн.Вказувала, що відповідачем ОСОБА_1 в повному обсязі виконано вказане рішення та сплачено на рахунок позивача грошові кошти.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного доказу набуття ним усіх прав вимоги первинного кредитора, включно з правом вимоги від позичальника належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань, інші права, в тому числі, право вимоги за кредитним договором №14/26-1038/2012 від 06 липня 2012 року.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 липня 2012 року між ПАТ «БАНК КІПРУ», правонаступник усіх прав та обов`язків якого є ПАТ «НЕОС БАНК», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №14/26-1038/2012, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 1 200 000 грн. на строк до 04 липня 2025 року.

У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань за кредитним договором, ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 та поручителів про солідарне стягнення заборгованості.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 листопада 2017 року по справі №757/21630/17-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та поручилелів на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість у розмірі 986821,12 грн. та судовий збір у розмірі по 4 934 грн. з кожного.

Вказаним рішенням встановлено, що 21 липня 2014 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «НЕОС БАНК» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «НЕОС БАНК» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитним договором, укладеним з позичальником ОСОБА_1 . Свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 21 лютого 2017 року наявна заборгованість у розмірі 986821,12 грн., з яких: 908 995,78 грн. - заборгованість за кредитом; 77 825,34 грн. - заборгованість за відсотками.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» вказував на те, що відповідач не виконувала умови договору належним чином, а тому у останньої виникла заборгованість, яка розрахована на підставі частини другої статті 625 ЦК України, що складається із 3% річних в розмірі 42301,72 грн. за період з 12 серпня 2018 року по 11 серпня 2021 року та інфляційних втрат в розмірі 110078,47 грн. за період з 12 серпня 2018 року по 11 серпня 2021 року.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15, Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц та постанові Верховного Суду від 11 березня 2024 року у справі №522/3342/22.

Отже, у розумінні наведених положень закону позивач як кредитор вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, вказано, що у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних та інфляційні нарахування визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річнихта інфляційних нарахувань за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач на підтвердження своїх вимог надав розрахунок, у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за період з 12 серпня 2018 року по 11 серпня 2021 року.

З вказаного розрахунку вбачається, що позивач для нарахування 3% річних та інфляційних втрат за основу брав прострочену суму у розмірі 470019,12 грн.

Також у розрахунку вказано, що відповідач ОСОБА_1 сплатила: 02травня 2018 року -100 000 грн.; 31травня 2018 року - 184 500 грн.; 25червня 2018 року -210 302 грн.; 25липня 2018 року - 22 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказувала на те, що відповідач не була повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, а відтак була фактично позбавлена права на подання відзиву, доказів, своїх пояснень, у зв`язку з чим було порушено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Зазначала, що доданий до суду розрахунок не відповідає дійсності, а тому не може бути взятий судом до уваги, оскільки відповідачем після винесення Печерським районним судом мітсаКиєва 17листопада 2017 року рішення по справі №757/21630/17-ц було сплачено заборгованість у розмірі 1 001 627 грн.

Частиною 3 ст.367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи, на адресу відповідача було надіслано ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, однак конверт з вказаними документами повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням термінузберігання» (а.с.48).

З викладеного вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не мала можливості надати суду першої інстанції докази, на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Суд апеляційної інстанції вважає за можливе прийняти докази, які надані представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до апеляційної скарги, оскільки вони не були подані з поважних причин.

Як вбачається з квитанцій, які долучені до апеляційної скарги, відповідачем була сплачена заборгованість за кредитним договором №14/26-1038/2012, а саме:

02 травня 2018 року -100 000 грн.; 31 травня 2018 року - 184 500 грн.; 25 червня 2018 року - 210 302 грн.; 25 липня 2018 року - 22 000 грн.; 16 січня 2019 року - 19 495 грн.; 27 червня 2019 року- 260 450 грн.; 24 липня 2019 року - 195 010 грн.; 30 липня 2019 року - 9870 грн.

При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, в ньому не відображені здійснені відповідачем платежі, а саме за: 16січня 2019 року - 19 495 грн.; 27червня 2019 року - 260 450 грн.; 24липня 2019 року -195 010 грн.; 30липня 2019 року -9870 грн.

Отже, колегія суддів не погоджується з розрахунком інфляційних втрат та 3% річних наданих позивачем.

Таким чином, враховуючи здійснені відповідачем проплати по кредитному договору, до розрахунку інфляційних втрат та 3%річних колегією суддів береться сума:

за період з 12 серпня 2018 року по 15 січня 2019 року - 470019, 12 грн.;

за період з 16 січня 2019 року по 26 червня 2019 року - 450524,12 грн. (враховується проплата здійснена 16 січня 2019 року у розмірі 19 495 грн.);

за період з 27 червня 2019 року по 23 липня 2019 року - 190074,12 грн. (враховується проплата здійснена 27 червня 2019 року у розмірі 260 450 грн.).

24 липня 2019 року відповідачем було сплачено 195 010 грн., а 30липня 2019 року -9870 грн.

Встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 в повному обсязі виконано рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 листопада 2017 року по справі №757/21630/17-ц про стягнення 986 821,12 грн. боргу та судових витрат.

Так, розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V -3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%.

Розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою: IV=(S*I/ 100 - S) *Q/DM, де S- сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягають стягненню 3% річних в загальному розмірі 12485,75 грн. за період з 12 серпня 2018 року по 23 липня 2019 року, а саме:

за період з 12 серпня 2018 року по 15 січня 2019 року з суми боргу 470019, 12 грн. - 3% річних становить 6065,18 грн.;

за період з 16 січня 2019 року по 26 червня 2019 року з суми боргу 450524,12 грн.- 3% річних становить 5998,76 грн.,

за період з 27 червня 2019 року по 23 липня 2019 року з суми боргу 190074,12 грн. 3% річних становить 421,81 грн.

Також, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 39645,89 грн. за період з 12 серпня 2018 року по 23 липня 2019 року.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову ТОВ «Кредитні ініціативи».

Посилання представника відповідача на те, що після ініціювання процедури дострокового повернення кредиту кредитор втрачає право нараховувати проценти та неустойку передбачені кредитним договором, а тому відсутні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України. Колегія суддів відхиляє, оскільки ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, яке є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, а не процентів за правомірну чи неправомірну поведінку позичальника, передбачених умовами кредитного договору.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачапропорційно до задоволених вимог судовий збір у розмірі 1954,84 грн., сплачений за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсоків річних та інфляційних втрат - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», місцезнаходження: місто Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21, суму інфляційних втрат у розмірі 39645 грн. 89 коп., 3% річних у розмірі 12485 грн. 75 коп. та судовий збір у розмірі 1954 грн. 84 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: