П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2024 року м. Київ

Справа № 761/18765/22

Провадження: № 22-ц/824/5239/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Нежури В. А., Верланова С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Фролової І. В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Клименюк Андрій Миколайович, про стягнення безпідставно отриманих коштів,

у с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис № 54097 про стягнення з нього, ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором у розмірі 22 375,68 грн. 29.07.2021 року приватним виконавцем Житомирської області Клименюком А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2. В рамках даного виконавчого провадження з нього, позивача, примусово стягувались кошти на користь ТОВ «Вердикт Капітал». Загальна сума відрахувань за даний період становить 16 828,76 грн. 14.07.2022 року рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/33249/21 виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. від 24 травня 2021р., зареєстрований в реєстрі за № 54097, визнано таким, що не підлягає виконанню.? За наведених обставин, просив суд стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» безпідставно набуті кошти у розмірі 16 828,76 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 кошти, стягнуті в ході виконання виконавчого напису № 54097 від 24.05.2021 р., в розмірі 16 828,76 грн 76 коп.

Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з: судового збору у розмірі 992,40 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 6 300,00 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Ісаковський О.В. в інтересах ТОВ «Вердикт Капітал» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не направив ТОВ «Вердикт Капітал» копію позовної заяви з додатками, що унеможливило подачу відповідачем відзиву на позовну заяву та відповідних доказів на підтвердження своїх заперечень. Вказав, що правовою підставою для здійсненням стягнення з боржника коштів є кредитний договір і наявність у позичальника коштів, а не виконавчий напис. На момент здійснення стягнення всі дії по виконанню виконавчого напису здійснювались правомірно. Більш того, на рахунок ТОВ «Вердикт Капітал» в якості стягнення заборгованості з позивача за виконавчим провадженням надійшли кошти у загальному розмірі 5 050,89 грн, що підтверджується відповідною довідкою. Тобто, заявлена позивачем до стягнення сума включає виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, які ТОВ «Вердикт Капітал» не отримувало. Також відмітив і про те, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у стягненні з ТОВ «Вердикт Капітал» заявлених позивачем витрат на правову допомогу.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 15 січня 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 24.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис № 54097 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 630407025HPLS від 28.04.2016 року, укладеним ОСОБА_1 з AT «Альфа-Банк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», у розмірі 22 375,68 грн.

29.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Клименюком А.М. за заявою TOB «ФК «Вердикт Капітал» відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_2 по примусовому виконанню виконавчого напису № 54097 від 24.05.2021 pоку.

14.07.2022 року рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/33249/21 позов ОСОБА_1 до TOB «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Києво - Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В., приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Клименюк A.M. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

Виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. від 24 травня 2021р., зареєстрований в реєстрі за № 54097, визнано таким, що не підлягає виконанню.?

Дане рішення набрало законної сили 16.08.2022 року.

06.09.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Клименюком А.М. за заявою ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» на підставі рішення суду була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 по примусовому виконанню виконавчого напису № 54097 від 24.05.2021 року.

В ході виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 по примусовому виконанню виконавчого напису № 54097 від 24.05.2021 року на підставі постанови приватного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, з заробітної плати позивача були стягнуті кошти в розмірі 16 828,76 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що правовою підставою набуття ТОВ «Вердикт Капітал» коштів в розмірі 16 828,76 грн був виконавчий напис нотаріуса № 54097 від 24.05.2021 року. Оскільки правова підстава для отримання TОВ «Вердикт Капітал» коштів в розмірі 16 828,76 грн. від позивача ОСОБА_1 відпала, вказані кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, як безпідставно одержані відповідачем.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції скаржник посилався на неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи та не отримання ним копій позовної заяви та додатків до неї, що позбавило його права висловлення своїх заперечень щодо позову.

Так, згідно з положеннями частин першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Повідомлення учасників справи про місце, дату і час судового засідання проводиться судом, відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (частина восьма статті 128 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Отже, про належне повідомлення учасника справи про час і місце розгляду справи у даному випадку може свідчити лише розписка.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (рішення від 17 січня 1970 року у справі «Delcourt v. Belgium» («Делькур проти Бельгії»), заява № 2689/65, пункт 25 та рішення від 11 жовтня 2001 року у справі «Hoffmann v. Germany» («Гофман проти Німеччини»), заява № 34045/96, пункт 65).

ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення від 08 квітня 2010 року у справі «GUREPKA v. UKRAINE (№ 2)» («Гурепка проти України (№ 2)»), заява № 38789/04, § 23).

Також ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (рішення від 13 грудня 2011 року у справі «TRUDOV v. RUSSIA», заява № 43330/09, § 25, 27).

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в позовній заяві, як засоби зв`язку з відповідачем ТОВ «Вердикт Ккапітал», зазначив адресу місця знаходження юридичної особи: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 5-Б та електронну адресу відповідача: .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022року відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Однак, матеріали справи не містять належних доказів надіслання судом першої інстанції засобами поштового зв`язку та вручення відповідачу копійухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви, як і не містять доказів отримання судових повісток в судові засідання, призначені на 24.11.2022 року, 02.02.2023 року.

Згідно довідок про доставку електронного листа, складених Шевченківським районним судом м. Києва, судові повістки про виклик до суду доставлені відповідачу 10.11.2022 року та 05.12.2022 року на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 31, 38).

Як зазначено вище, судові виклики та повідомлення повинні здійснюватися відповідно до ст. 128-132 ЦПК України, якими, окрім іншого визначено, що судова повістка разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня.

Згідно правового висновку, який викладено в постанові Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі №120/4298/21, офіційною електронною адресою є адреса електронної пошти, вказана користувачем в електронному кабінеті Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

Подібна позиція висловлена Верховним судом у постанові від 28 червня 2022 у справі №761/21436/20.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, що зазначена позивачем електронна адреса ТОВ «Вердикт Капітал» є офіційною електронною адресою відповідача, як і відсутні докази реєстрації ТОВ «Вердикт Капітал» в електронному кабінеті ЄСІТС.

В матеріалах справи наявна довідка про доставку електронного документу «Судової повістки» від 05.12.2022 року в електронний кабінет ТОВ «Вердикт Капітал». Однак, вказана довідка не підписана уповноваженою особою суду першої інстанції. Інших доказів реєстрації ТОВ «Вердикт Капітал» в електронному кабінеті ЄСІТС матеріали справи не містять.

В будь-якому випадку, довідки про доставку електронного документу, а саме копії ухвали суду про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками в електронний кабінет ТОВ «Вердикт Капітал», або рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення уповноваженому представнику відповідача матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції.

Вказане згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі нового судового рішення.

Перевіряючи доводи скаржника по суті позовних вимог, слід урахувати наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема, договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким,

що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, від 06 жовтня 2021 року у справі № 623/363/20.

Отже, установивши, що правова підстава набуття відповідачем ТОВ «Вердикт Капітал» грошових коштів, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такі кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до положень статті 1212 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Вердикт Капітал» про те, що між сторонами виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору, що виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України, є безпідставними, оскільки факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому, обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду.

Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтованість суми, яка заявлена позивачем до стягнення, колегія суддів відмічає наступне.

Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮСК УКРАЇНА» від 05.09.2022 року № 1192, у період з серпня 2021 року по жовтень 2021 року із заробітної плати ОСОБА_1 були утримані та перераховані на користь отримувача ТОВ «Вердикт Капітал» та приватного виконавця Клименюка А.М. кошти в розмірі 16 828,76 грн. Вказане підтверджується платіжними дорученнями № 9830 від 05.11.2021 року, № 8815 від 07.10.2021 року, № 7721 від 07.09.2021 року.

Заперечуючи проти вказаного розміру коштів, скаржник в апеляційній скарзі посилається на довідку ТОВ «Вердикт Капітал» № 7965 від 24.05.2023 року, згідно якої на рахунки ТОВ «Вердикт Капітал» в якості стягнення заборгованості від органів ДВС та приватних виконавців за кредитним договором № 630407025HPLS від 28.04.2016 року (боржник ОСОБА_1 ) здійснено зарахування 09.09.2021 року у сумі 5050,89 грн.

Вказана довідка є новим доказом, який не досліджувався судом першої інстанції.

Вирішуючи питання прийняття нових доказів у справі, колегія суддів ураховує наступне.

В апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (пункт 6 частини другої статті 356 ЦПК України).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя статті 367 ЦПК України).

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду 21 серпня 2023 року у справі № 552/7368/21.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17, від 05 грудня 2018 року у справі № №346/5603/17, від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17, від 07 квітня 2021 року у справі № 279/11692/15-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц, від 07 липня 2021 року у справі № 509/4286/16-ц.

Оскільки довідка ТОВ «Вердикт Капітал» була сформована відповідачем після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного судового рішення, у колегії суддів відсутні правові підстави для прийняття нового доказу.

Інших доказів на підтвердження своїх заперечень, зокрема, виписки з карткового рахунку ТОВ «Вердикт Капітал» про надходження на рахунок коштів в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 54097 від 24.05.2021 року відповідачем не надано.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про доведеність позивачем своїх позовних вимог та наявність підстав для стягнення з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 54097 від 24.05.2021 року у заявленому розмірі 16 828,76 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, колегія суддів відмічає наступне.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд за клопотанням іншої сторони може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач ОСОБА_1 зазначив орієнтовний розмір судових витрат на правову допомогу у розмірі 6300 грн та судового збору у розмірі 992,40 грн.

До позовної заяви позивачем долучено копії договору про надання правової (правничої) допомоги № 03/09-22 від 05.02.2022 року, укладений між адвокатом Шестаковим В.Ю. та ОСОБА_1., акту від 07.09.2022 року до договору про надання правової (правничої) допомоги № 03/09-22 від 05.02.2022 року, ордеру про надання правової допомоги, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та квитанцію про сплату 7400 грн.

Згідно п. 2.1 про надання правової (правничої) допомоги № 03/09-22 від 05.02.2022 року та акту від 07.09.2022 року до договору про надання правової (правничої) допомоги № 03/09-22 від 05.02.2022 року, сторони погодили розмір та порядок виплати (гонорару) за договором у розмірі 6 300 грн, з яких: 2300 грн - юридичний аналіз справи, підготовка документів для подачі в суд, 4 000 грн - складання, оформлення та подача від мені клієнта позовної заяви з додатками до суду, судовий супровід справи і супровід справи у виконавчому провадженні.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21 квітня2021 року у справі № 488/1363/17 та від 26 січня 2022 року у справі № 127/1415/20.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц, від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16.

У зв`язку з неналежним повідрмленням відповідача про розгляд справи клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу заявлено відповідачем в апеляційній скарзі.

Разом з тим, заперечуючи проти заявленого до стягнення розміру витрат на правову допомогу, скаржника не наводить жодного обґрунтування не співмірності вартості наданих адвокатом позивачу послуг. Доводи скаржника зведені лише до відсутності доказів на підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу, що не відповідає матеріалам справи.

Будь-яких доказів надмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу та доказів на їх спростування ТОВ «Вердикт Капітал» не надало.

Самі лише заперечення відповідача щодо заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу не можуть бути підставою для позбавлення адвоката права на отримання винагороди за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

За таких обставин, витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню у розмірі 6 300 грн.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Ураховуючи те, що наслідком апеляційного перегляду справи стало скасування заочного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову, витрати скаржника по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 лютого 2023 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 5-Б) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) кошти, стягнуті в ході виконання виконавчого напису № 54097 від 24.05.2021 року, в розмірі 16 828,76 грн (шістнадцять тисяч вісімсот двадцять вісім) грн. 76 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 5-Б) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 300,00 грн, а всього 7 292,40 грн (сім тисяч двісті дев`яносто дві) грн 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

С. М. Верланов