Справа №: 398/148/22
провадження №: 2/398/185/24
"01" лютого 2024 р.
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Нероди Л.М.,
з участю секретаря Міщенко С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі у спрощеному порядку цивільну справу №398/148/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних за незаконне використання коштів у розмірі 19 992,84 грн. та судового збору в розмірі 3 976 грн 92 коп.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.06.2019 року, стягнуто з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти три проценти річних від простроченої суми за період з 30.09.2016 року по 31.01.2019 року у розмірі 17 415,51 грн. У вказаному рішенні суду зазначено, що обставини щодо укладання між сторонами договору позики, отримання відповідачем грошей в борг в розмірі 20 000 доларів США та не виконання останнім зобов`язання щодо повернення позики в обумовлений сторонами строк встановлені рішенням, які є преюдиціальними при розгляді даної справи. Оскільки рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.06.2019 року не виконано, тому загальна сума процентів за користування чужими грошовими коштами (ст.625 ЦК України) за період з 01.02.2019 року по 11.10.2021 року складає 19 992,84 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав.

Згідно ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.05.2023 року, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.06.2019 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми за період з 30.09.2016р. по 31.01.2019р. в розмірі 17415 (сімнадцять тисяч чотириста п`ятнадцять) гривень 51 копійок. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідно до відповіді, наданої в.о. начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Олександрійського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області, вбачається, що на виконані відділу перебувають зведене виконавче провадження за № АСВП 5374615 до складу якого входить виконавчі провадження з примусового виконання наступних документів: 2/398/2031/14, виданого Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 306954,55 грн.; 2/398/1258/16, виданого Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 89547,91грн.По зведеному виконавчому провадженню проводиться утримання з лютого 2017 року та по сьогоднішній день.

ОЦІНКА СУДУ

Судом встановлено, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.06.2019 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми за період з 30.09.2016р. по 31.01.2019р. в розмірі 17415 (сімнадцять тисяч чотириста п`ятнадцять) гривень 51 копійок. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вказаним рішенням суду, встановлено:

«Згідно письмової розписки від 05 квітня 2012 року ОСОБА_2 , отримав в борг 20000 (двадцять тисяч) доларів США (що еквівалентно 160000грн.) від ОСОБА_1 , з кінцевим строком повернення боргу 30 серпня 2013 року.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.11.2014 року у справі № 398/5545/14-ц з урахуванням рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 07.05.2015 з відповідача на користь позивача стягнуто 252 000 грн. основного боргу, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.08. 2014 становить 20 000 дол. США, 44748 грн. 90 коп. процентів від суми позики, що становить 3551,50 дол. США та 3 % річних від простроченої суми в сумі 7166 грн. 50 коп, що становить 568,77 дол. США, а всього 303915 грн. 40 коп. боргу. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 січня 2016 року рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.11.2014 року в частині, яка не змінена апеляційним судом та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 07.05.2015р. залишені без змін.

Таким чином, обставини щодо укладення між сторонами договору позики, отримання відповідачем грошей в борг в розмірі 20000 дол. США та невиконання останнім зобов`язання щодо повернення позики в обумовлений сторонами строк встановлені рішеннями у справі № 398/5545/14-ц, які є преюдиціальними при розгляді даної справи.

03.06.2015 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області було видано виконавчий лист №2/398/2031/14, який було пред`явлено до виконання до відділу Олександрійського МРУЮ.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.10.2016р. у справі №398/973/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за період з 08.05.2015р. по 29.09.2016р в розмірі 89547,91грн., з яких 78979,36грн. процентів за користування грошовими коштами та 10568,55грн. 3% річних. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 07.12.2016р. рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.10.2016р. залишено без змін».

За правилами частини четвертої та п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності. Тобто, преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.

Такі висновки сформульовані в постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року у справі №522/23206/16-ц.

Отже, обставини, встановлені рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.06.2019 року, не підлягають доказуванню.

Проте своїх зобов`язань за вказаним рішенням відповідач не виконав,отже, нараховані позивачем 3% річних є відповідальністю за прострочення/невиконання грошового зобов`язання, передбаченою ч. 2 ст. 625 ЦК України, є доведеним, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

НОРМИ ПРАВА

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За змістом ч. 2 ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, позивач має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК.

У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України).

Доказів погашення невиконаного грошового зобов`язання відповідачем не надано.

До приписів ст. 625 ЦК України застосовується загальний строк позовної давності у три роки, а тому стягнення 3% річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.

При зверненні до суду з позовом про стягнення 3% річних слід розмежовувати випадки, коли (1) є судове рішення про стягнення з боржника основної заборгованості або (2) судове рішення про відмову у стягненні основної заборгованості у зв`язку з пропуском позовної давності чи відсутність такого рішення за фактичного пропуску позовної давності.

Таким чином, у статті 625ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Тобто нарахування трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі N 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі N 686/21962/15-ц, провадження N 14-16цс18.

Здійснивши аналіз сфер застосування приписів статей 625 та 1050 Кодексу та статті 1048 Кодексу, Конституційний Суд України зазначив, що приписи статей 625 та 1050 Кодексу унормовують питання відповідальності за порушення грошового зобов`язання позичальником, тоді як приписи статті 1048 Кодексу визначають загальні умови нарахування, сплати процентів за користування грошовими коштами як істотні умови договору позики, кредитного договору.

Конституційний Суд України зауважив, що приписи частини другої статті 625, першого речення частини першої статті 1050 Кодексу та частини першої статті 1048 Кодексу регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними, адже за загальним правилом (частина перша статті 622 Кодексу), якщо інше не встановлено в договорі або законі, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором у натурі.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що застосування припису першого речення частини першої статті 1050 Кодексу як такого, що його скеровано на надання кредитодавцеві права на отримання трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат як заходів цивільної відповідальності за неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань, не може впливати на право кредитодавця на отримання процентів як плати за користування кредитом, тобто на право вимагати від боржника виконання зобов`язань за кредитним договором у натурі.

Отже, нараховані позивачем 3% річних є відповідальністю за прострочення/невиконання грошового зобов`язання, передбаченою ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) три проценти річних від простроченої суми за період з 01.12.2019р. по 11.10.2021р. у розмірі 19 992,84 грн.(дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні 84 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в сумі 992,40 грн.(дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок)

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.02.2024 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА