Справа № 522/3099/22
Провадження № 2/522/2299/24
УХВАЛА

14 лютого 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання Глущенко Т. О.,

представника позивача - адвоката Оксюти М. О.,

представника відповідача адвоката Ткач Т. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог та про перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду справи у порядку загального позовного провадження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на її користь аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 9 000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 04.02.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.05.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 21.06.2023 о 15 год. 40 хв.

06.12.2023 адвокатом Оксютою М. О., яка діє від імені позивача ОСОБА_1 , було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 60 000 грн щомісячно, починаючи з 06.02.2022 до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи її тим, що як стало відомо з доказів, витребуваних судом у даній справі, а саме з виписок з банківських рахунків відповідача, останній здійснює витрати на свої потреби, розмір яких значно перевищує його розмір пенсії, на який він посилається у відзиві, також відповідач має кошти у значному розмірі на депозитному рахунку. Окрім витребуваних судом доказів, позивач зазначає, що нею отримано виписки з валютних банківських рахунків Угорщини, відкритих на ім`я відповідача. Щодо строку подання такої заяви, то представник позивача - адвокат Оксюта М. О. у судовому засіданні зазначила, що вважає, що строк на подання заяви про збільшення позовних вимог позивачем не пропущено, оскільки розгляд справи по суті не розпочато, а тому заява про поновлення відповідного строку нею не подається.

Ухвалою суду від 16.01.2024 заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, подану 06 грудня 2023 року, залишено без розгляду, оскільки таку заяву подано позивачем з пропуском строку, визначеного п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, при цьому клопотання про поновлення строку на звернення до суду з такою заявою позивачем не подавалося.

14.02.2024 адвокатом Оксютою М. О., яка діє від імені позивача ОСОБА_1 , подано заяву, в якій вона просить прийняти заяву про збільшення позовних вимог, поновивши строк для її прийняття та перейти зі спрощеного провадження до загального в рамках розгляду даного предмета спору.

В обґрунтування заяви указує, що лише після того, як відповідачем був поданий відзив на позовну заяву, в якому останній посилався на те, що він є пенсіонер і не може сплачувати більше ніж 2 700 грн на дитину, позивачу довелося вчиняти дії, спрямовані на витребування доказів. Після витребування судом доказів 06.09.2023 представником позивача була подана заява про ознайомлення з цими доказами і 12.10.2023 було відкладено судове засідання за заявою позивача. Указує, що заява про відкладення судового засідання, призначеного на 12.10.2023, була подана лише тому, що в адвоката не було можливості ознайомитися з матеріалами справи через тривале очікування в коридорі та перебуванням судді у нарадчій кімнатій по іншій справі. Після ознайомлення з витребуваними доказами та отримання повного тексту договору з Угорщини з перекладом, 06.12.2023 нею була подана заява про збільшення розміру позовних вимог.

Як на підставу для поновлення строку на подання заяви про збільшення позовних вимог представник позивача указує, що докази на ухвалу суду не були отримані 21.06.2023 (початок першого судового засідання), відзив наданий лише 05.09.2023, тобто з пропущеним строком для його прийняття, а докази були отримані в період листопад 2023 року - початок січня 2024 року. Також указує, що бажання про збільшення позовних вимог було нею заявлено ще при витребуванні доказів судом. Вважає, що саме те, що позивач отримав спочатку докази, після трьохмісячного строку написання відзиву відповідачем та отриманням довідки протягом трьох місяців, позивач був позбавлений подати заяву про збільшення позову, відбулась втрата процесуальної можливості на подання доказів в одному судовому засіданні та по суті спору є процедурним поняттям, яке може порушити принцип забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Також указує, що після подання заяви про збільшення позовних вимог від 06.12.2023 не було заявлено про поновлення строку на прийняття вказаної заяви, так як при отриманні відзиву, отриманні доказів по справі та прохання викликати свідків адвокатом (а не за ініціативою суду) було заявлено клопотання 16.01.2024 про винесення ухвали про перехід зі спрощеного провадження в загальне, оскільки обсяг справи та характер доказів значно збільшився, проте, судом не було вирішено це питання, у зв`язку з чим вона просить вирішити питання про перехід зі спрощеного провадження до загального.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Оксюта М. О. просила прийняти заяву про збільшення позовних вимог, поновивши строк для її прийняття та вирішити питання про перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду справи у порядку загального позовного провадження. Пояснила, що лише у вересні 2023 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, а у жовтні 2023 року, після витребування доказів, позивачу стало відомо про те, які кошти витрачає відповідач, що дає підстави вважати, що відповідач може сплачувати аліменти у більшому розмірі. Крім того зазначила, що відповідач телефонував позивачу та пропонував сплачувати аліменти у розмірі 1 000 дол. США, а в подальшому збільшити їх розмір, що означає, що у нього є грошові кошти. Також зазначила, що якщо суд перейде від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду справи у порядку загального позовного провадження, то тоді строк на подання заяви про збільшення позовних вимог позивачем не буде пропущено. Щодо питання про перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду справи у порядку загального позовного провадження зазначила, що докази, які є в матеріалах справи та виклик свідків переходить за межі спрощеного провадження.

Представник відповідача адвокат Ткач Т. А. у судовому засіданні проти поновлення строку на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог заперечувала та зазначила, що у запереченнях, поданих відповідачем 22.12.2023 зазначено підстави, за яких заява про збільшення позовних вимог не підлягає прийняттю до розгляду. З 22.12.2023 по 16.01.2024 у представника позивача була можливість ознайомитися із запереченнями, зокрема, щодо аргументів про пропуск строку, проте, у судовому засіданні 16.01.2024 представник позивача наголошувала та продовжувала свою думку, що строк на подання заяви про збільшення позовних вимог не пропущено. Крім того, було наголошено на тому, що буде подана апеляційна скарга на ухвалу суду. Однак, після залишення без розгляду заяви про збільшення позовних вимог представником позивача було прийнято рішення про подання заяви про поновлення строку на подання заяви про збільшення позовних вимог, що, на її думку, свідчить про змінювану поведінку представника позивача та обрання саме тієї позиції, яка буде вигідніша після отримання певної інформації по справі, так як відповідне клопотання не було заявлено з 22.12.2023 по 16.01.2024. Крім того зазначила, що на підстави, які були зазначені представником позивача для можливості збільшення позовних вимог, в запереченні було зазначено обґрунтування про те, що всі докази, на які відбулися посилання, були відомі позивачу та представнику позивача давно, як на початку подання позовної заяви так і з моменту вступу представника та у подальшому, у зв`язку з чим незрозуміло, чим відповідні докази вважає представник позивача такими, які підтверджують їх позицію, не були додані раніше, оскільки позивачу про них було відомо. Також зазначила, що всі документи, які були додані та записи телефонних розмов не можуть бути новими доказами. Вважає, що зазначені представником позивача підстави для поновлення строку на звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог не є поважними.

Щодо переходу від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду справи у порядку загального позовного провадження заперечувала та зазначила, що у представника позивача було достатньо часу після подання відзиву заявити відповідне клопотання, проте таке клопотання вперше було подано позивачем лише 16.01.2024, тому вважає, що здійснення переходу від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду справи у порядку загального позовного провадження позивачу необхідне лише для того, щоб заява про збільшення позовних вимог була прийнята судом до розгляду.

Суд, дослідивши подану заяву, заслухавши представників сторін, дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Пункт 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України передбачає, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Отже, законодавцем імперативно встановлено строк на подання позивачем, зокрема, заяви про збільшення розміру позовних вимог, а саме до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З матеріалів справи слідує, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.05.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 21.06.2023 о 15 год. 40 хв.

У першому судовому засіданні 21.06.2023 були присутні представники сторін: адвокати Оксюта М. О. та Ткач Т. А.

Судове засідання, призначене на 01.08.2023 не відбулося у зв`язку з неявкою сторін.

У судовому засіданні 06.09.2023 за участі указаних представників зокрема було розглянуто клопотання позивача про витребування доказів.

Судове засідання, призначене на 12.10.2023, було відкладено за клопотанням представника позивача.

Отже, відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, заява про збільшення розміру позовних вимог в даному випадку мала бути подана позивачем до 21.06.2023.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.01.2024 заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, подану 06 грудня 2023 року, залишено без розгляду, оскільки таку заяву подано позивачем з пропуском строку, визначеного п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, при цьому з клопотанням про поновлення строку на звернення до суду з такою заявою позивач не зверталася. Разом з тим, у судовому засіданні представник позивача посилалася на те, що строк на подання такої заяви не пропущений, оскільки розгляд справи по суті не розпочато, а тому заява про поновлення відповідного строку нею не подається.

Згідно з ч.1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Частиною 2 статті 126 ЦПК України визначено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення процесуальних строків, такі підстави.

З точки зору закону поновлення строку - це визнання права особи на вчинення певної процесуальної дії після закінчення процесуального строку, якщо його було пропущено з причин, визнаних судом поважними.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із такого: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Встановлення процесуальних строків законом або судом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Обґрунтовуючи причини пропуску строку на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог адвокат Оксюта М. О. указує, що докази, про витребування яких заявляла позивач, на виконання ухвали суду не були отримані 21.06.2023 року, відзив відповідача на позовну заяву був поданий лише 05.09.2023, а докази були отримані в період листопад 2023 року - початок січня 2024 року.

Оцінивши такі доводи позивача, суд вважає, що строк на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог, визначений п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, пропущено позивачем без поважних причин, оскільки отримання в процесі розгляду справи доказів, які можуть свідчити про можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі, навіть більшому ніж заявлено позивачем під час подання позовної заяви, та який при зверненні до суду позивач вважала таким, що забезпечить належне утримання дитини, не є у розумінні закону поважними причинами для поновлення пропущеного строку на звернення до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог.

Такі причини не є об`єктивно непереборними та такими, що не залежать від волевиявлення особи, пов`язаними з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду з відповідною заявою у визначений законом строк.

Більше того, строк на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог сплинув 21.06.2023, тобто навіть до звернення позивача до суду з клопотанням про витребування доказів, відтак причини, на які посилається позивач виникли значно пізніше визначеного законом строку та жодним чином не впливають на поважність причин пропуску такого строку.

Крім того, посилання позивача на те, що у клопотанні про витребування доказів остання заявляла про намір збільшити розмір позовних вимог після отримання витребуваної судом інформації, не впливає на поважність причин пропуску строку, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, оскільки про такий намір позивач заявила лише 06.09.2023, тобто після спливу визначеного процесуальним законом строку для подання заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Також не є підставою для поновлення пропущеного строку і посилання позивача на те, що відповідачем відзив на позовну заяву подано лише 05.09.2023, адже право позивача на подання заяви, в тому числі про збільшення розміру позовних вимог, не залежить та не обмежене вчиненням чи невчиненням протилежною стороною спору відповідних процесуальних дій.

Інших причин для поновлення строку на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог позивачем не наведено, доказів на їх підтвердження не надано, тому суд дійшов висновку, що причини пропуску строку на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог, наведені позивачем, є неповажними, а тому у задоволенні заяви позивача про поновлення процесуального строку на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог слід відмовити, а заяву про збільшення розміру позовних вимог - залишити без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

При цьому, суд зауважує, що відмова у задоволенні заяви про поновлення пропущеного процесуального строку та як наслідок залишення поданої заяви без розгляду не є надмірним формалізмом, при цьому формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, а законодавцем встановлено правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Щодо заяви ОСОБА_1 про перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду справи у порядку загального позовного провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 3) справи про розірвання шлюбу.

З огляду на предмет та підстави позову дана справа є малозначною та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження.

Навпаки, справа про стягнення аліментів на дитину належить до категорій справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

При цьому, заява позивача про перехід від розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження до розгляду справи в порядку загального позовного провадження не містить належного обґрунтування щодо наявності обставин, які б перешкоджали розгляду справи та ухваленню судового рішення в порядку спрощеного позовного провадження.

Подання заяви про перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду справи у порядку загального позовного провадження лише з метою створення умов для прийняття заяви про збільшення розміру позовних вимог та вчинення інших процесуальних дій не є підставою для задоволення заяви.

Окрім того, суд зазначає, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, як і розгляд справи за правилами загального позовного провадження, спрямовані на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження не є провадженням, у якому розглядаються безспірні вимоги, а сторони не позбавлені можливості надати свої пояснення в судовому засіданні, викласти свої доводи, аргументи, міркування, заперечення у письмових заявах по суті справи у строки, визначені судом або законом, та в повній мірі користуватися правами, передбаченими ЦПК України.

За таких обставин, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду справи у порядку загального позовного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 19, 49, 127, 260, 261, 274 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог - залишити без розгляду.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду справи у порядку загального позовного провадження відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею.

Ухвала в частині відмови у поновленні пропущеного строку та залишення заяви без розгляду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 05.03.2024.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА