Провадження № 2/752/2227/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 січня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить зменшити розмір аліментів, що з нього стягуються на підставі судового наказу Голосіївського районного суду м. Києва від 03.06.2022 року в справі № 752/5631/22 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що із 17.01.2009 року до 03.06.2022 року перебував в шлюбі з відповідачем, від якогомають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом Голосіївського районного суду м. Києва від 03.06.2022 року в справі №752/5631/22 з позивача стягнуто аліменти на утримання дитини.

Зауважує, що 23.03.2022 року призваний до лав Збройних Сил України, а 22.08.2023 року звільнений в запас за сімейними обставинами, при цьому за період з липня 2022 року по серпень 2023 року ним сплачено аліментів в загальному розмірі 260 869,71 грн.

Також позивач зазначає, що 19.10.2023 року йому встановлено ступінь втрати працездатності 25 %, та наразі офіційно він непрацевлаштований, перебуває на обліку в центрі зайнятості в статусі безробітного.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, щопроживає та зареєстрований зі своїми батьками, які є людьми похилого віку, він постійно допомагає матеріально, при цьому його матір ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи з 04.03.2020 року, та необхідність догляду за нею й стала підставою для його звільнення із Збройних Сил України.

Позивач додав, що аліменти сплачує вчасно та в повному обсязі, будь-яке нерухоме майно в нього відсутнє, а визначений розмір аліментів становить для надмірний тягар, у зв`язку із чим, подальше належне виконання аліментних зобов`язань неможливе.

Враховуючи зазначене, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою від 06.11.2023 року відкрито провадження в справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін на 30.11.2023 року(а.с. 32).

29.11.2023 року до суду надійшов відзив від представника відповідача на вказаний позов, в якому адвокат Андруцька Г.О. просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, щовизначені позивачем обставини не можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів, а доказів, які б свідчили про зміну його матеріального або сімейного стану або погіршення здоров`я не надано (а.с. 47-50).

Ухвалою від 30.11.2023 року з метою дотримання реалізації права позивача на подання відповіді на відзив, відкладено судовий розгляд на 22.01.2024 року (а.с. 61).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1 , виданим 04.06.2020 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 880 (а.с. 8).

Судовим наказом Голосіївського районного суду м. Києва від 03.06.2022 року в справі № 752/5631/22 стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментив розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9, 9 зворот).

22.03.2022 року на підставі Указу Президента України № 69/2022 позивач призваний по мобілізації, а 22.08.2023 року звільнений в запас за сімейними обставинами (а.с. 10).

Згідно із довідкою серії 12 ААА № 071926 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, 19.10.2023 року ОСОБА_1 за наслідками огляду ЦМСЕК № 1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 25 % (а.с. 11).

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва, позивач зареєстрований разом зі своїми батьками: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 12, 14).

Згідно із довідкою серії 12 ААБ № 438022 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією МСЕК, з 04.03.2020 року матері позивача ОСОБА_4 встановлено ІІ групу інвалідності, довічно (а.с. 13).

Як вбачається з довідки № 2791-2923/23 від 24.10.2023 року Голосіївського управління Київського міського центру зайнятості, позивач з 19.09.2023 року зареєстрований як безробітний, а дохід його за період з 19.09.2023 року по 30.09.2023 року становить 2 456,67 грн (а.с. 16).

Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_2 № 17216 від 23.08.2023 року, сплачена позивачем за період з липня 2022 року по серпень 2023 року сума аліментів становить 260 869,71 грн (а.с. 17).

У відповідності дост.4ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частина 2 зазначеної статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє їх від обов`язків щодо дитини.

За змістом положень ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Отже, можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч. 4 ст. 155 СК України.

Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Такий припис доводить факт підвищеного захисту прав дитини.

Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати.

Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, погіршення матеріального становища батька або його стану здоров`я може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Враховуючи викладене, вивчивши наявні в матеріалах справи докази надані сторонами, суд дійшов висновку, що у позивача дійсно відбулися зміни в матеріальному становищі та стані здоров`я, а саме: його дохід зменшився;він втратив 25 % працездатності в зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходженням військової служби; з 19.09.2023 року перебуває на обліку як безробітний в центрі зайнятості та джерелом його доходу є тільки нарахована допомога по безробіттю, а тому, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, та з урахуванням інтересів сторін,розмір стягнутих із ОСОБА_1 аліментів підлягає зменшенню з 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Посилання сторони відповідача на той факт, що визначена Центральною МСЕК № 1 позивачу ступінь втрати працездатності лише свідчить про те, що останній має право на отримання матеріальної (грошової) допомоги, не спростовує тієї обставини, що стан непрацездатності ОСОБА_1 та часткова неможливість подальшого виконання ним професійних обов`язків, обумовлені саме захворюванням, тобто,погіршенням стану його здоров`я, що само собі є визначеною ст. 192 СК України підставою для зменшення розміру аліментів.

Поряд із цим, посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягнення аліментів: проживання його зі своїми батьками, які є людьми похилого віку, яким постійно він допомагає матеріально, при цьому його матір ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи з 04.03.2020 року, не заслуговують на увагу, оскільки, по-перше, ці обставини існували на момент прийняттяГолосіївським районним судом м. Києва наказу від 03.06.2022 року в справі № 752/5631/22, а по-друге, позивач не надав жодного доказущодо перебування непрацездатних батьківнайого утриманні та несення відповідних матеріальних витрат.

Крім того, суд зазначає, що зменшений розмір аліментів до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) позивача, в будь-якому випадку не повинен становити менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а стороною відповідача не доведено, що цей розмір аліментів не є необхідним та є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

До того ж, за ст. 192 СК України та залежно від життєвої ситуації (її виникнення чи зміни), отримувач аліментів вправі звертатися до суду з проханням про збільшення розміру аліментів.

Згідно ст. 141 ЦПК України, зважаючи задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1 073,60 грн підлягає стягненню на його користь з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 76-81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - задовольнити.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , згідно з наказом Голосіївського районного суду м. Києва № 752/5631/22 від 03.06.2022 року, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття, з 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 073,60 грн (одну тисячу сімдесят три гривні 60 копійок) сплаченого судового збору.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко