ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/9157/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Осіпенко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дубінкіної М.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Цигиці Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Дарницького районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Українська геологічна компанія» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, -

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до Державного підприємства "Українська геологічна компанія" про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення до дня поновлення на роботі, а саме, з 06.12.2022 по 04.07.2023 у розмірі 97568,65 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05.12.2022 у справі №753/4610/22 її позов задоволено, визнано незаконним та скасовано пункт 2 наказу від 15.03.2022 №32 Державного підприємства «Українська геологічна компанія» про звільнення ОСОБА_1 , завідувача канцелярії, з 15.03.2022 у зв`язку зі зміною організаційної структури підприємства на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України; поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача канцелярії Державного підприємства «Українська геологічна компанія» з 15.03.2022; рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання. З 15.12.2022 по 04.07.2023 відповідач рішення не виконував, що стало підставою для пред`явлення даного позову.

В судовому засіданні представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності, так як для пред`явлення даного позову законодавством про працю встановлено тримісячний строк, водночас, наказ про поновлення на посаді було прийнято 04.07.2023, а позивач звернулася до суду лише 14.11.2023, тобто з пропуском вищезазначеного строку.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Цигиця Л.М. просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши позивача і представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05.12.2022 у справі №753/4610/22, яке, за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, набуло чинності 02.11.2023, позов ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконним та скасовано пункт 2 наказу від 15.03.2022 №32 Державного підприємства «Українська геологічна компанія» про звільнення ОСОБА_1 , завідувача канцелярії, з 15.03.2022 у зв`язку зі зміною організаційної структури підприємства на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України; поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача канцелярії Державного підприємства «Українська геологічна компанія» з 15.03.2022; рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.

Проте, з 05.12.2022 по 04.07.2023 відповідач рішення суду не виконував, позивача не поновив на посаді і не виплатив на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, в тому числі, у розмірі за один місяць, включно по 04.07.2023, тобто до моменту прийняття наказу №46/к/тр, відповідно до якого її було поновлено на посаді (а.с. 4).

Встановивши вищенаведені обставини, суд виходить з наступного.

Однією з державних гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від незаконного звільнення (ст. 5-1 КЗпП).

На виконання цієї гарантії законодавцем визначено, серед іншого, такі юридичні наслідки, що настають для роботодавця у випадку визнання судом звільнення працівника незаконним, як негайне поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, водночас, середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць має бути виплачено невідкладно (ст. 235 КЗпП).

Разом з тим, ст. 236 КЗпП передбачає, що у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем вищезазначених вимог матеріального закону не було дотримано, оскільки рішення місцевого суду не було виконано, починаючи з 05.12.2022 по 04.07.2023, доказів, що свідчать про зворотне суду не надано, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є обґрунтованою.

Щодо розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач зазначає, що на її користь підлягає стягненню з відповідача середній заробіток у розмрі 97568,65 грн.

Відповідно до п. 1 розділу І Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, зокрема, у випадку за час затримки виконання рішення суду.

Згідно з абз. 4, 5 п. 2 розділу ІІ Порядку, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата; якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05.12.2022 у справі №753/4610/22, розмір середньоденної заробітної плати позивача становив 646,15 грн, водночас, відповідачем зазначене рішення суду не виконувалось в період з 05.12.2022 по 04.07.2023, тобто 151 робочий день, отже на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток у розмірі 97568,65 грн (646,15*151).

Щодо клопотання представника відповідача про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуску строку позовної давності, то суд зазначає наступне.

Статтею 233 КЗпП передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 241-1 КЗпП, строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, то строк закінчується в останній день цього місяця.

Згідно зі ст. 234 КЗпП, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

З копії наказу від 04.07.2023 №46/к/тр вбачається, що позивач онайомилася з цим наказом 14.08.2023, а позов було подано до суду 14.11.2023 (а.с. 4).

Водночас, відповідачем не доведено, що позивач могла дізнатися або дізналася про те, що вищезазначений наказ було прийнято саме 04.07.2023, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позов подано своєчасно, в межах тримісячного строку з моменту, коли позивач ознайомилася зі змістом наказу №46/к/тр.

З огляду на вищевикладене, позов слід задовольнити.

Щодо судових витрат.

За пред`явлення даного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн (а.с. 8), а також понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн (а.с. 27-30).

В судовому засіданні представник відповідача заперечила проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Віповідно до ч.ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Суд вважає, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є очевидно завищеним, оскільки справа є незначної складності, не вимагає ретельного аналізу та вивчення нормативно-правового регулювання і судової практики щодо спірних відносин, розгляд справи здійснювався за відсутності представника позивача, відповідь на відзив не складалася, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 4083,60, з яких судовий збір у розмірі 1083,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Керуючись ст. 5-1, 233-236 КЗпП, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Українська геологічна компанія» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Українська геологічна компанія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в розмірі 97568,65 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Українська геологічна компанія» на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються зі суми судового збору у розмірі 1083,60 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Рішення суду набирає законної сили через тридцять днів з моменту складення його повного тексту.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту складення його повного тексту.

Учасник справи, якому копію рішення суду не вручено в день складення його повного тексту, має право на поновлення строку для апеляційного оскарження, якщо скаргу подано протягом тридцяти днів з моменту отримання його копії.

У разі апеляційного оскарження, рішення суду набирає законної сили з моменту прийняття апеляційним судом судового рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, закриття апеляційного провадження, залишення апеляційної скарги без розгляду або без задоволення.

Повний текст рішення суду складено 26.02.2024.

Суддя: Л.М. Осіпенко