Справа № 161/3026/24
Провадження № 2/161/1742/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2024 року місто Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Гринь Олександр Миколайович, вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя, стягнення боргу за комунальні послуги, стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2024 року на адресу суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя, стягнення боргу за комунальні послуги, стягнення боргу за договором позики.

Вказаним позовом на вирішення суду заявлено такі позовні вимоги:

розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

визначити частку ОСОБА_2 в праві власності на квартиру по АДРЕСА_1 в розмірі частки, а також визнати таку частку малозначною;

визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на частки квартири по АДРЕСА_1 ;

стягнути солідарно з ОСОБА_2 на користь ДКП «Луцьктепло» борг за комунальні платежі в розмірі 14 498,44 гривень;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу за договором позики в розмірі 5 000 доларів США.

Дослідивши подану позовну заяву, приходжу до висновку, що позовна заява підлягає поверненню на підставі п. 2 ч. 4 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту- ЦПК України) з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії (пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19).

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України позовна заява повертається, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

В одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги) (ч. 1 ст. 188 Цивільного процесуального кодексу України).

За своїм процесуальним призначенням інститут об`єднання позовних вимог забезпечує правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об`єднуються пов`язаністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же підстав або доказів.

Метою об`єднання позовних вимог є можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

Отже, порушенням правила об`єднання вимог, є об`єднання непов`язаних вимог, тобто таких, які не пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Таким чином, позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Однорідними можуть вважатися позовні заяви, пов`язані однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим самим позивачем до одного і того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного і того самого відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Звертаючись з цим позовом, ОСОБА_1 заявляє непов`язані між собою предметом та підставами позовні вимоги: 1) про розірвання шлюбу, 2) поділ майна подружжя, 3) визнання належної відповідачу частки в спільному майні незначною, а також про 4) стягнення з відповідача заборгованості за послуги з теплопостачання, 5) стягнення з відповідача боргу за договором позики.

Кожна із заявлених позовних вимог має свій предмет та підстави позову, вони не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, такі позовні вимоги не співвідносяться між собою як основна та похідні.

Не вдаючись до надання правової оцінки спірним правовідносинам щодо кожної позовної вимоги окремо, приходжу до висновку про неоднорідність позовних вимог, адже такі вимоги не пов`язані між собою єдиною підставою виникнення, мають різні предмети доказування, правовідносини за кожною позовною вимогою регулюються різними нормами матеріального права. Очевидно, що правовідносини щодо розірвання шлюбу та правовідносини щодо стягнення боргу за договором позики жодним чином не співвідносяться між собою як такі, що підлягають спільному розгляду. Зрештою слід звернути увагу на те, що позивач формулює деякі свої вимоги так, що передбачає наявність спору не лише між ним та відповідачем, а й між іншими особами, які не залучені до участі у справі. Зокрема, позивач просить стягнути з відповідача борг на користь ДКП «Луцьктепло», а також стягнути з відповідача частину боргу на користь ОСОБА_3 . При цьому ані ДКП «Луцьктепло», ані ОСОБА_3 не мають статусу учасника справи за цим позовом.

Заявлені позовні вимоги становлять самостійні предмети розгляду, кожен з яких має окреме коло фактичних обставин спору та доказів, тому вважаю, що відсутні підстави для їх об`єднання.

Аналіз пункту 2 частини 4 статті 185 ЦПК України у системному зв`язку з приписами статті 188 цього Кодексу свідчить про те, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд з метою виконання завдання цивільного судочинства може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами частини 6 статті 188 ЦПК України та розглянути кожну з заявлених вимог окремо.

Отже, приписи частини 6 статті 188 ЦПК України суд, з урахуванням конкретних обставин, має право застосувати як у разі дотримання правил об`єднання позовних вимог, так і у випадку їх порушення. Проте вчинення відповідної процесуальної дії є дискрецією суду, яка застосовується (або не застосовується) ним за власним переконанням та з урахуванням конкретних обставин справи.

Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, висловленому у пунктах 20-21 постанови від 20 січня 2021 року в справі № 914/2172/20.

З наведених мотивів приходжу до висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя, стягнення боргу за комунальні послуги, стягнення боргу за договором позики.

Інститут повернення позовної заяви передбачений для усунення недоліків позовної заяви і таке повернення не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду в порядку, встановленому законом після усунення недоліків.

Керуючись п.2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя, стягнення боргу за комунальні послуги, стягнення боргу за договором позики - повернути.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного тексту ухвали 15 лютого 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області О. М. Гринь