КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 367/2013/23 Головуючий у суді І інстанції: Горбачова Ю.В.
провадження №22-ц/824/3342/2024 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами адвоката Коваленка Ярослава Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 та адвоката Оплачка Віталія Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Коваленко Ярослав Олександрович до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якій позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 20 000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до досягнення дитиною повноліття.

Позов обгрунтований тим, що 14 липня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Мар`їнському районному відділі державної реєстрацій актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Сторони сумісно мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 01 березня 2023 року по справі № 367/246/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 липня 2017 року Мар`їнським районним відділом державної реєстрацій актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 27, було розірвано.

У зв`язку з фактичним припиненням шлюбно-сімейних відносин з відповідачем, а також бойовими діями через військову агресію рф на території України, позивач разом з малолітньою донькою 27.01.2023 року виїхали закордон.

Позивач зазначає, що відповідач не виконує належним чином свої обов`язки щодо утримання дитини, а саме не надає матеріальної допомоги на її утримання.

Позивач вказує, що їй відомо про те, що відповідач працює неофіційно та отримує заробіток у розмірі приблизно 80 000 грн на місяць. Підтвердженням вказаних обставин вказує той факт, що відповідач, будучи офіційно не працевлаштованим, придбав у 2022 році за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що позивач є переселенцем з Донецької області, з метою збереження життя та здоров`я доньки вимушена була виїхати за кордон, не має власного житла, яке доводиться винаймати для спільного проживання з дитиною, самостійно матеріально утримує спільну з відповідачем дитину, за таких підстав позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21 листопада 2023 року задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн 00 коп. щомісячно, починаючи з 27 березня 2023 року та до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн 60 коп..

Допущено негайне виконання рішення суду у межах платежу аліментів за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, 15 грудня 2023 року адвокат Коваленко Ярослав Олександрович, який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 20 000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що судом першої інстанції було помилково враховані доводи та надані докази відповідачем про те, що стан здоров`я відповідача не дозволяє останньому влаштовуватися на постійне місце роботи, оскільки відповідач має постійні головні мігрені, запаморечення голови, інколи втрату свідомості, дані обставини змішують його працювати віддалено, неофіційно, тобто у вигляді непостійних підробітків.

Вважає надані відповідачем медичні документи жодним чином не підтверджують втрату працездатності останнім, зокрема відсутні будь-які рішення, висновки МСЕК для встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності, рішення про встановлення категорії інвалідності тощо. Тому вважає, що вказані обставини не можуть враховуватися при визначенні розміру аліментів на дитину.

Вказував, що відповідачем не надано жодного доказу на предмет того, що останній у зв`язку з наявними хворобами несе яке-небудь фінансове навантаження на лікування.

Доводи апеляційної скарги представник позивача обгрунтовував також тим, що твердження відповідача про те, що його розмір щомісячного доходу складає 10 000 - 12 000 грн не відповідає дійсності та не підтверджується жодними доказами.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що відповідач придбав у 2022 році за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 нібито за договором позики, укладеному у простій письмовій формі. При цьому як вбачається з договору позики позикодавець надав у позику 1000000 гривень відповідачу, який ніде не працює і отримує дохід лише 10-12 тисяч грн щомісячно, що у свою чергу на переконання представника позивача, ставить під сумнів дійсність вказаного договору. Позивач вважає, що укладений договір мав на меті приховати реальні доходи відповідача, отримані неофіційно.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, 29 грудня 2023 року адвокат Оплачко Віталій Олексійович, який діє в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати в частині визначення розміру аліментів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визначити аліменти на ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги відповідача обгрунтовані тим, що позивач мотивує наявність у відповідача неофіційного доходу тим, що останній придбав квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, представник відповідача вважає, що судом першої інстанції не враховано той факт, що придбання вказаної квартири відбулося за рахунок позичених коштів у ОСОБА_5 , на підставі договору позики від 13.02.2022 року.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що судом першої інстанції не враховано стан здоров`я відповідача. Представник відповідача звернув увагу суду апеляційної інстанції на те, що у відзиві на позовну заяву було вказано, що у відповідача наявні діагнози - гіпоплазія правої ХА, патологічна звивистість ходу лівої ХА на сегменті VI - з її локальним звуженням та динамічним падінням кровотоку в лівій ХА - більш виражене при повороті голови праворуч; гіпертонічна енцефалопатія ЦАС ГС-ст., дисцикуляторна енцефалопатія з вираженим вестибуло-координаторними порушеннями в стадії загострення.

Представник відповідача не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у зв`язку з війною позивачка вимушено мешкає з дитиною за межами України, де витрати на проживання вочевидь є більшими, а тому сума, що зазначена відповідачем у розмірі 2000 грн є замалою для забезпечення дитині гідного існування та розвитку, оскільки представник відповідача зазначає, що позивачем не надано доказів щодо її витрат в країні перебування, постановки на облік, в якості біженця.

З огляду на викладене, представник відповідача вважає, що суд першої інстанції не повно встановив фактичні обставини справи, дав не повну оцінку зібраним доказами, невірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обгрунтованого висновку про часткове задоволення позову, але невірно визначив розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь дитини, оскільки такий розмір не узгоджується з чинними нормами законодавства.

25 січня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Оплачко Віталія Олексійовича, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги позивачки відмовити. Просив стягнути з відповідача аліменти у визначені судом у порядку ст. 182 СК України виходячи з матеріального становища відповідача, його стану здоров`я та неможливості влаштування на постійне місце роботи, в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги позивачки, представник відповідача зазначив, що відповідач не заперечує проти того, що останній працює неофіційно та має неофіційний дохід, проте розмір доходу є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами по сплаті аліментів.

29 січня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 - адвоката Коваленка Ярослава Олександровича, в якому просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення. Апеляційну скаргу позивача задовольнити.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідача, представник позивачки вказував на те, що визнання відповідачем факту наявності неофіційного доходу, який між іншим, дозволяє останньому придбавати квартиру вартістю 985 000 грн. При цьому жодного доказу на предмет отримання доходу у розмірі 10-12 тисяч грн відповідачем не надано.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що у матеріалах справи відсутні належні докази отримання відповідачем доходу в розмірі 80000 грн, з урахуванням майнового стану та стану здоров`я відповідача. Суд першої інстанції також врахував що у зв`язку з війною позивачка вимушено мешкає з дитиною за межами України, де витрати на проживання вочевидь є більшими, а тому сума, що зазначена відповідачем, у 2000 гривень є замалою для забезпечення дитині гідного існування та розвитку. Суд першої інстанції вважав за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн 00 коп. щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної заяви до досягнення дитиною повноліття.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Правила ст. 182 СК визначають обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, розмір яких має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно до положення ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

В силу роз`яснень, що викладені в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Встановлено, що 14 липня 2017 року Мар`їнським районним відділом державної реєстрацій актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 14.07.2017 року, актовий запис № 27 (а.с. 9).

Сторони сумісно мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 12 грудня 2017 року Мар`їнським районним відділом державної реєстрацій актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 192 (а.с. 8).

У зв`язку з фактичним припиненням шлюбно-сімейних відносин з відповідачем, а також бойовими діями через військову агресію рф на території України, позивач разом з малолітньою донькою 27.01.2023 року виїхали закордон, що підтверджується відмітками в копії закордонного паспорта позивача НОМЕР_3 та копії закордонного паспорта дитини НОМЕР_4 , а також копією заяви відповідача про надання згоди на виїзд за межі України дитини у супроводі матері від 09 грудня 2022 року, засвідченої приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Матвієць Н.П. (а.с. 19-25).

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 01 березня 2023 року по справі № 367/246/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 липня 2017 року Мар`їнським районним відділом державної реєстрацій актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 27, було розірвано (а.с. 27).

Позивачка в позовній заяві вказувала, що з моменту фактичного проживання позивача з донькою окремо від відповідача, останній не виконує належним чином свої обов`язки по утриманню доньки.

Позивачка вказувала також, що їй відомо, що відповідач працює неофіційно та отримує заробіток у розмірі приблизно 80 000 грн щомісячно. На підтвердження вказаних обставин позивач посилається на те, що відповідач, будучи офіційно не працевлаштованим, придбав у 2022 році за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 ..

Позивачка зазначала, що відповідач має дохід, достатній для того, щоб сплачувати аліменти на утримання дитини саме в тій сумі, яку вона зазначила.

В свою чергу відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у стягненні з нього аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 20000 грн. та готовий сплачувати аліменти у порядку ст. 182 СК України, виходячи з його матеріального становища, стану здоров`я та врахувати неможливість влаштування на постійне місце роботи. Також від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме, медичних документів про стан здоров`я ОСОБА_2 .

Судом апеляційної інстанції встановлено, що звертаючись з відзивом на позовну заяву відповідач зазначив, що починаючи з квітня 2021 року не працює офіційно та не отримує постійного стабільного доходу, неофіційний дохід складає від 10000 грн до 12000 грн на місяць, має діагноз гіпоплазія правої ХА, патологічна звивистість ходу лівої ХА на сегменті VI з її локальним звуженням та динамічним падінням кровоточу в лівій ХА, більш виражене при повороті голови праворуч (що підтверджується копією висновку від 13.11.2021 року).

Відповідач, починаючи з березня 2023 року перераховує на рахунок позивача аліменти в розмірі 2000 грн щомісячно, що підтверджується копіями платіжних інструкцій, доданих до відзиву (а.с.93-96, 98).

З приводу купівлі квартири АДРЕСА_1 , відповідач вказував, що для її купівлі взяв в борг 1 000 000 грн зі строком погашення 13.02.2032 року, що підтверджується копією договору позики від 13.02.2022 року, укладеному в простій письмовій формі, та копією договору купівлі-продажу квартири від 14.02.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Легкою Г.І., зареєстрованого в реєстрі за № 233 (а.с. 99-100, 101-102).

В матеріалах справи також міститься копія шлюбного договору укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 12.02.2022 року (а.с. 70).

Відповідно до п. 4 шлюбного договору у випадку розірвання шлюбу всі об`єкти рухомого та нерухомого майна, належні чоловіку або дружині, які було придбані та/або набуті чоловіком або дружиною після укладення даного договору, вважаються особистою приватною власністю того з подружжя, на чиє ім`я майно придбане або набуте.

Судом апеляційної інстанції враховано, що після розірвання шлюбу з позивачем, відповідач 14.02.2022 року придбав за договороми купівлі-продажу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .. Також враховано, що в матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідача іншого рухомого чи нерухомого майна, який би свідчив про статки відповідача.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку задовольняючи частково позовні вимоги, оскільки проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із вище переліченими нормами законодавства, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, врахувавши, неофіційний дохід та стан здоров`я відповідача, дійшов вірного висновку про те, що обставини на які посилається відповідач не звільняють його від утримання дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, тому апеляційний суд доходить висновку, що на утримання свого малолітньої доньки відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 5000,00 грн

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 5000 грн починаючи з 27.03.2023 року та до повноліття дитини.

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що відповідач працює неофіційно, отримує заробітну плату і має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі, колегія суддів відхиляє, оскільки будь-яких доказів щодо наявності у відповідача стабільного заробітку (доходу) або доходу з будь-яких інших джерел (наявність грошових коштів на рахунках, фінансових документів на підтвердження щомісячних витрат), які б підтверджували можливість відповідача сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, матеріали справи не містять.

Суд апеляційної інстанції вважає, що оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, з`ясувавши та проаналізувавши вказані обставини, враховуючи те, що позивачем не доведено наявність у відповідача достатності заробітку (доходу) для сплати аліментів у розмірі, заявленому позивачем, суд першої інстанції врахував усі обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що відповідач придбав у 2022 році за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 за договором позики, укладеному у простій письмовій формі. При цьому як вбачається з договору позики позикодавець надав у позику 1000000 гривень відповідачу, який ніде не працює і отримує дохід лише 10-12 тисяч грн щомісячно, що у свою чергу на переконання представника позивача, ставить під сумнів дійсність вказаного договору, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки договір позики є дійсним та в судовому порядку не оскаржувався.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції визначаючи розмір стягнення аліментів не врахував те, що позивачем не надано доказів щодо її витрат в країні перебування, постановки на облік, в якості біженця, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки суд першої інстанції вірно врахував ті обставини, що у зв`язку з війною позивачка вимушено мешкає з дитиною за межами України, де витрати на проживання очевидно є більшими, тому сума зазначена відповідачем у розмірі 2000 грн є замалою для забезпечення дитині гідного існування та розвитку.

Доводи апеляційної скарги відповідача висновку суду в частині задоволених позовних вимог не спростовують.

Фактично доводи апеляційної скарги відповідача за своїм змістом є доводами відзиву на позовну заяву, якому суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивачки було порушено відповідачем.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Коваленка Ярослава Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката Оплачка Віталія Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «15» лютого 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко В.І. Олійник