Справа № 482/583/24
Номер провадження 2-н/482/52/2024
УХВАЛА

Іменем України

19 березня 2024 року місто Нова Одеса

Суддя Новоодеського районного суду Миколаївської області Сергієнко С.А., дослідивши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

встановив:

Заявник звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на ті обставини, що спільні з боржником діти проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні.

За змістом розділу ІІ ЦПК України, наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суд у встановлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Такий спрощений вид провадження застосовується у справах за вимогами, які мають очевидно достовірний характер.

Цей вид провадження не є свідченням відсутності спірних відносин між сторонами, однак, в силу очевидності права вимоги заявника, відсутній спір про наявність самого права.

Відповідно до абзацу першого ч.3 ст.181СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно до ч. 5 ст.183 Сімейного Кодексу України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Крім того, згідно пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

З вище зазначеного виходить, що право на звернення до суду щодо стягнення аліментів має той з батьків, разом з яким проживає дитина, а у випанку заявника ОСОБА_1 двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, обставина, з ким проживають діти, має значення для вирішення справи даної категорії, оскільки остання обґрунтовує саму наявність підстави для звернення особи до суду із відповідною заявою, а тому ця обставина підлягає обов`язковому доказуванню заявником при поданні до суду заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до пункту 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи, або їх копії, що підтверджуються обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Однак, до поданої заявником заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей не додано жодних належних документів (довідки про склад сім`ї та/або зареєстрованих у житлі осіб; копії довідки про реєстрацію місця проживання дитини за тією ж самою адресою, що і зареєстрований заявник; акту обстеження житла з метою встановлення фактичного проживання осіб, тощо), які б підтверджували обставину проживання разом з нею дітей на час її звернення до суду та тим самим обґрунтовували наявність підстав для самого її звернення із відповідною вимогою.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу, суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Ураховуючи зазначене вище, вважаю необхідним відмовити у видачі судового наказу.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч.1 ст.166 ЦПК України).

Враховуючи викладене, суд вважає, що у видачі судового наказу слід відмовити, оскільки суддя не вбачає факту виникнення у заявника права вимоги про стягнення аліментів з боржника на утримання дитини.

Керуючись ст.ст. 27, 160, 161,162, 165, 166, 186, 259, 260 ЦПК України, суддя, -

постановив:

У видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей - відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків, а також для звернення до суду в порядку позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Новоодеський районний суд Миколаївської області протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

Суддя: С.А. Сергієнко