КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/3703/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/18391/23

11 березня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарях - Смолко А.В., Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Досковської Вікторії Геннадіївни на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року, постановлену під головуванням судді Якимець О.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» (далі - АТ «Ельбрус»), в якому просив суд стягнути з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» на його користь грошові кошти у розмірі 13 335 431,81 грн за невиконання АТ «Ельбрус» своїх зобов`язань перед позивачем щодо повернення грошових коштів в сумі 13 335 431,81 грн, сплачених останнім на виконання договору про відступлення права вимоги та заміну сторони за договором САГ/02-КВ/021-МП купівлі-продажу майнових прав, укладеним між сторонами 25 червня 2020 року та угоди № САГ/01-КВ/021 про визначення ціни відступлення права вимоги за договором № САГ/02-КВ/021-МП купівлі-продажу майнових прав від 01 вересня 2019 року, укладеної між сторонами 25 червня 2020 року, які АТ «Ельбрус» мав повернути до 29 серпня 2023 року включно.

Одночасно із позовом ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову в порядку ст.ст. 149-152 ЦПК України, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Акціонерному товариству «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» у розмірі 13335 431,81 грн, які знаходяться у банківських установах на рахунках, що будуть виявлені державною виконавчої службою або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, до вирішення спору по суті та набранням рішенням у справі законної сили.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_3 посилався на те, що він, намагаючись в досудовому порядку вирішити виниклий між сторонами спір, тричі звертався до відповідача із вимогою виконати свої договірні зобов`язання та повернути сплачені позивачем грошові кошти в сумі 13 335 431,81 грн, жодної відповіді або хоча б телефонного дзвінка від АТ «Ельбрус» позивачем так і не було отримано. При цьому, право на розірвання договору відступлення права вимоги та угоди про визначення ціни відступлення права вимоги та повернення сплачених позивачем грошових коштів згідно вказаних правочинів виникло у нього, ОСОБА_1 , ще у липні 2021 року, проте, позивач із розумінням та сподіванням на добросовісну поведінку відповідача чекав 2 (два) роки і не отримав зворотного зв`язку від відповідача.

Відсутність жодного реагування з боку АТ «Ельбрус» на листи-вимоги позивача з приводу повернення сплачених ним грошових коштів, які були достеменно отримані відповідачем, свідчить по-перше: про недобросовісну та несумлінну поведінку відповідача і відсутність наміру виконувати свої договірні зобов`язання, а по-друге: про дійсну наявність спору між сторонами.

Зважаючи на той факт, що позов ОСОБА_1 за своїм змістом є майновим, захід забезпечення у вигляді арешту грошових коштів в розмірі, який дорівнює ціні позову, має невід`ємний зв`язок із предметом позову та утворює ідеальну логічну послідовність захисту прав позивача в судовому порядку.

До того ж, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.09.2023 року у АТ «Ельбрус» відсутнє будь-яке зареєстроване нерухоме майно, за рахунок продажу якого може бути виконано рішення суду про стягнення грошових коштів.

Таким чином, на переконання позивача, саме вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми позову сприятиме гарантуванню відновлення порушених прав позивача, в разі задоволення позову, і виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає практиці Європейською суду з прав людини.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 752/18391/23 - відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Досковська Вікторія Геннадіївна подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 752/18391/23 та вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» про стягнення 13 335 431,81 грн шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Акціонерному товариству«Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» в розмірі 13 335 431,81 грн, які знаходяться у банківських установах на рахунках, що будуть виявлені державною виконавчою службою або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, до вирішення спору по суті та набрання рішенням у справі законної сили.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції про відмову в задовленні заяви про забезпечення позову є незаконною, необгрунтованою, такою, що постановлена з грубим порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених в ухвалі, обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову з тих підстав, що «саме лише посилання в заяві на імовірність порушення прав особи, без наведення та додання відповідного доказового обґрунтування здійснених тверджень, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви» протирічить правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду у від 03.03.2023 року у справі № 905/448/22 (п. 23), від 07 серпня 2023 року у справі № 922/875/23 (п. 3.15), згідно яких «у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь- який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін».

Не враховно судом першої інстанції, що під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду № 140/3674/21, № 760/34352/21.

Зазначає, що про недобросовісну та несумлінну поведінку відповідача і відсутність наміру виконувати свої договірні зобов`язання та вирішити юридичний конфлікт, тобто, про пасивну поведінку відповідача під час досудового врегулювання спору, а по-друге, про дійсну наявність спору між сторонами, про що прямо було зазначено в заяві про забезпечення позову та що було проігноровано судом першої інстанції.

Крім того, на підтвердження можливого ускладнення чи взагалі унеможливлення виконання рішення суду, в разі задоволення позову, без застосування обраного позивачем заходу забезпечення позову, ОСОБА_4 було надано суду першої інстанції Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.09.2023, згідно якої у AT «Ельбрус» відсутнє будь-яке зареєстроване нерухоме майно за рахунок продажу якого може бути виконано рішення суду про стягнення грошових коштів, якій також судом першої інстанції не було надано жодної правової оцінки.

Між тим, вказаний доказ, на думку сторони позивача, за відсутності об`єктивної можливості надати будь-які інші докази щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-якиі момент розпорядитися власними коштами) на підтвердження можливого ускладнення виконання рішення суду, у разі невжиття судом запропонованого позивачем заходу забезпечення позову, у сукупності із пасивною поведінкою відповідача, є беззаперечною підставою для накладення арешту на грошові кошті відповідача в розмірі суми позову, про що й просив позивач, та у чому абсолютно безпідставно відмовив суд першої інстанції.

Отже, враховуючи, що судом першої інстанції, в порушення вимог ст. 89 ЦПК України, було проігноровано надані позивачем докази на підтвердження наявності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову; зазначено в оскаржуваній ухвалі обставини, які не відповідають дійсності; висунуто до позивача вимогу щодо надання доказів щодо очевидних речей, що свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін, то ухвала Подільського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року про відмову у забезпеченні позову у справі № 752/18391/23, відповідно до ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову.

У визначений ухвалою апеляційного суду строк, відповідач Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» не скористався процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 .

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Досковська Вікторія Геннадіївна підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» участь свого представника в судовому засіданні не забезпечив. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлявся у встановленому законом порядку.

У поданому клопотанні від 11 березня 2024 року представник відповідача Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» - адвокат Казимиренко Карина Вячеславівна просить суд апеляційної інстанції відкласти розгляд справи, посилаючись на те, що представник відповідача приймає участь у проведенні слідчих дій у якості свідка, які заплановані на той же час, що і судове засідання в Київському апеляційному суді, а тому вона не матиме можливості з?явитися у вказане судове засідання.

Вирішуючи клопотання сторони відповідача, колегія суддів апеляційного суду виходить із того, що відповідно до норм цивільного процесуального законодавства, відкладення розгляду справи є правом суду, яке реалізується в залежності від обставин неможливості вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається, що 27 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Досковської Вікторії Геннадіївни на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року.

Належним чином повідомлений відповідач про дату, часі місце судового розглядуна 15 січня 2024 року, 12 лютого 2024 року явку представника в судові засідання не забезпечив.

За клопотанням сторони відповідача від 09 лютого 2024 року, який повідомив суд про припинення повноважень з авдокатом Сердюк О.О. , судом апеляційної інстанції 12 лютого 2024 року оголошено у розгляді справи перерву до 04 березня 2024 року.

04 березня 2024 року на адресу Київсього апеляційного суду надійшло клопотання представника відповідача Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус»- адвоката Казимиренко Карини Вячеславівни, в якому остання просила суд відкласти розгляд справи для ознайомлення з матеріалами справи, як нового представника відповідача. Вказане клопотання судом було задоволено, у розгляді справи була оголошена перерва до 11 березня 2024 року.

Отже, від дня оголошення перерви у розгляді справи до наступного судового засідання, яке призначено судом на 11 березня 2024 року, представник відповідача - адвокат Казимиренко Карина Вячеславівна мала достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та обсягом прав для участі у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 11 березня 2024 року.

З урахуванням неодноразового призначення справи до розгляду, що відбувались у відкритому судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, вжитих судом апеляційної інстанції заходів щодо належного повідомлення відповідача Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус», колегія суддів апеляційного вважає, що наведені представником відповідача Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус»- адвокатом Казимиренко Кариною Вячеславівною причини неявки в судове засідання 11 березня 2024 року є неповажними та такими, що не перешкоджають закінченню розгляду справи у відсутності представника відповідача Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус».

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із направлених до суду апеляційної інстанції виділених матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус».

Матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої він просить ухвалити рішення, зводиться до стягнення з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» на його користь грошових коштів у розмірі 13 335 431,81 грн у зв`язку з невиконання АТ «Ельбрус» своїх зобов`язань перед позивачем щодо повернення грошових коштів в сумі 13 335 431,81 грн, сплачених останнім на виконання договору про відступлення права вимоги та заміну сторони за договором САГ/02-КВ/021-МП купівлі-продажу майнових прав, укладеним між сторонами 25 червня 2020 року та угоди № САГ/01-КВ/021 про визначення ціни відступлення права вимоги за договором № САГ/02-КВ/021-МП купівлі-продажу майнових прав від 01 вересня 2019 року, укладеної між сторонами 25 червня 2020 року, які АТ «Ельбрус» мав повернути до 29 серпня 2023 року включно.

З метою забезпечення позову позивач просив суд накласти арешт на грошові кошти, що належать Акціонерному товариству «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» у розмірі 13335 431,81 грн, які знаходяться у банківських установах на рахунках, що будуть виявлені державною виконавчої службою або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, до вирішення спору по суті та набранням рішенням у справі законної сили.

В обґрунтування доводів заяви посилався на те, що у випадку не вжиття таких заходів забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, в сумі, що дорівнює ціні позову, є велика ймовірність ( з огляду на наявну поведінку відповідача, який не реагує на листи-вимоги позивача з приводу повернення сплачених ним грошових коштів, які були достеменно отримані відповідачем) вчинення навмисних дій зі сторони відповідача (його посадових осіб) щодо виведення коштів з рахунків, що значно ускладнить виконання рішення у справі, у разі задоволення позовних вимог, та може зробити неможливим повернення належних позивачу грошових коштів.

До заяви про забезпечення позову долучена Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.09.2023 року з якої вбачається, щоу АТ «Ельбрус» відсутнє будь-яке зареєстроване нерухоме майно.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

На підставі встановлених даних, з урахуванням розумності, співмірності вимог заявника стосовно забезпечення позову, наявності зв`язку між заявленими заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, зважаючи на забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх підстави для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, які розміщені у банківських установах на рахунках, за недоведеністю та необґрунтованістю.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може, виходячи з наступного.

За змістом статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і набудь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. За заявою сторони у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, суд може вжити заходів забезпечення позову у порядку та з підстав, встановлених цим Кодексом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Способи забезпечення позову, які передбачені частиною першою статті 150 ЦПК України, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.

До видів забезпечення позову законом віднесено, зокрема, накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України), а також заборону вчиняти певні дії (пункти 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України).

Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися цим майном, а в певних випадках - і користуватися ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 зазначено: «конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майновим наслідкам заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 вказано: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2022 року у справі № 522/1514/21.

Відповідно, позивач має право заявляти вимогу про забезпечення позову, обравши спосіб, який, на його думку, буде гарантувати виконання рішення суду, винесеного на його користь.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що у зв?язку з невиконання АТ «Ельбрус» своїх зобов`язань перед позивачем щодо повернення грошових коштів в сумі 13 335 431,81 грн, сплачених останнім на виконання договору про відступлення права вимоги та заміну сторони за договором САГ/02-КВ/021-МП купівлі-продажу майнових прав, укладеним між сторонами 25 червня 2020 року та угоди № САГ/01-КВ/021 про визначення ціни відступлення права вимоги за договором № САГ/02-КВ/021-МП купівлі-продажу майнових прав від 01 вересня 2019 року, укладеної між сторонами 25 червня 2020 року, які АТ «Ельбрус» мав повернути до 29 серпня 2023 року включно, позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» про стягнення грошових коштів у розмірі 13 335 431,81 грн.

Отже, предметом позову у цій справі є вимога майнового характеру про стягнення грошових коштів у розмірі 13 335 431,81 грн.

Також з Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (відповідача), які додані до матеріалів заяви, встановлено, що за юридичною особою АТ «Ельбрус» () не зареєстроване нерухоме майно, що в свою чергу свідчить про те що, у випадку задоволення позову, виконання судового рішення, з огляду на розмір заборгованості відповідача, може бути утруднене, так як позивач буде не в змозі задовольнити свої вимоги за рахунок майна відповідача (а.с. 14, 15).

Тобто, позивач довів існування між сторонами спору, ухилення боржника від виконання зобов`язання, існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Суд першої інстанції не оцінив наведені позивачем в обґрунтування заяви про забезпечення позову обставини, натомість, в обґрунтування відмови у забезпеченні позову обмежився висновками про те, що позивачем не надано доказів ймовірності вчинення відповідачем дій, спрямованих на утруднення виконання рішення суду.

При цьому, суд першої інстанції залишив поза увагою, що вжиття заходів забезпечення позову спрямоване лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи. І у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

За таких умов висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, за умови доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном (грошовими коштами), свідчить про застосування судом першої інстанції завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.06.2023 у справі №37з-23).

Враховуючи характер спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача безпосередньо пов`язаний з суб`єктивними правами позивача на предмет спору та спроможний забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У постановах Верховного Суду від 02 серпня 2019 року в справі № 915/538/19 та від 06 листопада 2018 року в справі № 923/560/17 викладена правова позиція, що накладення арешту на грошові кошти відповідачів слід обмежувати розміром ціни позову та можливих судових витрат; суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру загальної суми позовних вимог та можливих судових витрат.

Сам лише факт відсутності вказаних позивачем відкритих банківських рахунків, майна боржника не є безумовною підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти в межах суми позову, що належить відповідачу, оскільки, як передбачено частиною першою статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року в справі № б/н (провадження № 61-16635ав20), від 28 вересня 2023 року в справі № б/н (провадження № 61-11439ав23).

З огляду на викладене, враховуючи предмет та підстави позову та, приймаючи до уваги, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах суми позову 13 335 431,81 грн спрямований на ефективний захист та поновлення порушених прав і може забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про обґрунтованість поданої позивачем ОСОБА_4 заяви про забезпечсення позову, у зв`язку з чим вона підлягає задоволенню.

Вирішуючи заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції не оцінив обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не дослідив усіх передбачених нормою процесуального права юридичних (доказових) фактів, наявність яких впливає на остаточний результат вирішення питання про забезпечення позову, а тому дійшов помилкового висновок про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, який не ґрунтується на вимог цивільного процесуального законодавства.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Досковської Вікторії Геннадіївни та достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання про забезпечення позову, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення першої інстанції та прийняття нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

З урахуванням висновку Київського апеляційного суду щодо суті апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Досковської Вікторії Геннадіївни на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється судом першої інстанції за результатом розгляду ним справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника представника позивача ОСОБА_1 адвоката Досковської Вікторії Геннадіївнизадовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» про стягнення грошових коштів задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Акціонерному товариству «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус», які знаходяться на рахунках Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» у банківських установах, що будуть виявлені державною виконавчою службою або приватним виконавцем під час виконання ухвали (постанови) суду про забезпечення позову, у межах суми позову 13 335 431,81 грн, за виключенням сум, які підлягають сплаті як обов?язкові платежі, податки та збори, оплати заробітної плати.

Відомості про позивача(стягувача): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відомості про відповідача (боржника): Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус», місце знаходження: вулиця Заболотного Академіка, 48А, місто Київ, 03187, ).

Строк пред?явлення постанови про забезпечення позову, що є виконавчим документом, до виконання три роки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Судді: