ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року

м. Харків

справа № 624/558/22

провадження № 22-ц/818/940/24

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання Тітченко О.В.

сторони справи:

позивач - Селянське (фермерське) господарство «Анастасія»

відповідач - ОСОБА_1 , Фермерське господарство «Долина Сонця»

третя особа - Кегичівська селищна рада Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Анастасія» на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 16 листопада 2023 року ухвалене у складі судді Куст Н.М.,-

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2022 року Селянське (фермерське) господарство «Анастасія» звернулось до суду з позовом про визнання нікчемним, недійсним договорів оренди землі, серія та номер 01/ДС від 23 лютого 2022 року на земельну ділянку кадастровий № :03:000:0343 площею 25,59 га та серія та номер 02/ДС/22 від ………. На земельну ділянку кадастровий №:03:000:0344 площею 24 га укладених між ОСОБА_1 та ФГ «Долина сонця». Просив стягнути з відповідача на свою користь плату за оренду 2-х земельних ділянок за 2022 рік в розмірі 215609,90 гривень, судовий збір в розмірі 1984,80 гривень та витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 25 000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначав , що СФГ «Анастасія» з 1994 року є постійним користувачем земельної ділянки площею 49,59 га. Проте через рейдерське захоплення її відповідачем, вона є спірною. Кегичівським районним судом Харківської області розглядалась справа №624/40/22 та 08 серпня 2022 року було винесено рішення. При розгляді справи по суті було надано 2 витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права « витягу 303061035,303056842, а саме, що 20 червня 2022 року ОСОБА_1 було передано 2 земельні ділянки в оренду ФГ «Долина сонця» за кадастровими номерами :03:000:0343 та :03:000:0344 загальною площею 49,59 га, тобто на даний час дана земельна ділянка має задвоєного користувача. Дана земельна ділянка загальною площею 49,59 га з 2018 року є об`єктом розгляду позовних заяв, а саме Харківського господарського суду - справа № 922/3556/18 остаточно Верховним Судом, справа 922/2471/20 та Кегичівського районного суду Харківської області №624/372/20, № 624/40/22, була об`єктом 3-х кримінальних справ (кримінальне провадження №0000077 вiдкрито згідно ч. 1 ст. 364 КК України, №0000115 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 червня 2021 року за ч. 1 ст. 194 КК України, а також відкрито кримінальне провадження: №0000043 за ч. 1 ст. 197-1 КК України від 06 червня 2022 року, тобто, сторонам по 2-х договорах оренди було відомо про існування спору, щодо власника та користувача даної земельної ділянки в розмірі 49,59 га, так як орендар та орендодавець були учасниками як цивільних справ так i кримінальних справ, попри існування перешкод, які існували на час тривалого розгляду судами справ та веденням досудового розслідування уповноваженими органами поліції сторони не повідомили нотаріуса про існування спору та уклали 2 договори оренди по земельних ділянках розміром 24 га та 25,59 га. В зв`язку з тим, що вiндикаційний позов не дозволяє ефективно поновити свої права СФГ «Анастасія» на земельну ділянку, так як укладення договору оренди землі супроводжувалося його державною реєстрацією, а судове рішення про повернення земельної ділянки її власнику згідно з чинним законодавством не належить до правових підстав для скасування державної реєстрації договору оренди землі чи права оренди на земельну ділянку. Скасування державної реєстрації договорів оренди землі необхідне так як реєстрація унеможливлює внесення запису до вказаного реєстру про право оренди тієї ж ділянки первинним користувачем згiдно Державного акту на право постійного користування землею серія XP-15-00-000283 з 1994 року (постанова ВП ВС від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17). Право постійного користування земельною ділянкою в розмірі 49,59 га згідно Державного акту на право постійного користування землею серія ХР-15-00-000283, яка на даний час має два кадастрові номери, а саме: :03:000:0343 та :03:000:0344 підтверджується рішеннями вище наведених судів які набрали законної сили, державним актом на право користування. Але, будучи не добросовісним (пункт 6 статті 3 ЦК України) та діючи в супереч законодавству України, порушуючи норми права та не будучи фактичним власником, оскільки право власності оскаржувалось в судовому порядку відповідач уклав договори оренди та здійснив реєстрацію 2-х договорів оренди - державним реєстратором, приватним нотаріусом Мошковою Н.О. Красноградський районний нотаріальний округ 18 червня 2022 року. Тому договори оренди земельних ділянок серія та номер 01/ДС виданий 23 лютого 2022 року, кадастровий №:03:000:0343 площею 25,59 га та договір оренди землі, серія та номер 02/ДС/22 кадастровий №:03:000:0344 площею 24 га необхідно визнати судом нікчемними та недійсними. 16 серпня 2022 року позивачем було направлено заяву - вимогу Укрпоштою, щодо повернення даної земельної ділянки СФГ «Анастасія» та наданням копій договорів та визнання 2-х договорів оренди недійсними, на протязі 2-х років здійснювалися дзвінки, переписка по вайберу, але відповідач продовжує порушувати законні вимоги. Також було подано запит на інформацію до приватного нотаріуса Мошкової Н., але відповіді не отримано.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 16.11.2023 у задоволенні позовних вимог селянського (фермерського) господарства «Анастасія» відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження позову. А саме, позивач звернувся з вимогою про визнання нікчемними, недійсними договори оренди, посилаюсь на те, що відповідач ОСОБА_1 не є власником земельних ділянок, проте це твердження спростовується Інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, в яких вказано що власниками земельних ділянок кадастрові № :03:000:0343, :03:000:0344 є відповідач, також позивачем було долучено як доказ копія рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 08 вересня 2022 року, справа № 624/40/22, проте вказане рішення не набрало законної сили та не може бути прийняте судом до уваги.

Не погодившись з рішенням суду Селянське (фермерське) господарство «Анастасія» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом, повно і всебічно не з`ясовані обставини справи, оскільки в матеріалах справи відсутня позиція органу місцевого самоврядування, а саме Кегичівської селищної ради, яка є третью особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Судом не в повному обсязі досліджені докази у справі та не дана ним належна оцінка. А саме, з надані відповідачем копії договорів оренди укладених між ОСОБА_1 та ФГ «Долиною сонця» за кадастровими номерами : №:03:000:0343 та №:03:000:0344 мають невідоме походження та не є достовірними. На час укладання договорів оренди ОСОБА_1 не був добросовісним власником земельних ділянок тому що Кегичівським районним судом Харківської області розглядалася цивільна справа №624/40/22 про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння земельних ділянок ( кадастровий №6323183 700:03.000:0343 та №:03:000:0344). 16.08.2022 на користь СФГ «Анастасія» винесено рішення про витребування з чужого незаконного володіння спірних земельних ділянок, що свідчить про те, що на час укладання договорів оренди земельних ділянок ОСОБА_1 не був їх добросовісним власником. Апелянт наголосив, що судом першої інстанції було винесено ухвалу від 17.07.2023 про надання відповідачем ОСОБА_1 письмових доказів, але матеріали справи не містять письмових доказів на виконання вимог даної ухвали, а отже рішення не є належним чином обґрунтованим. Також судом не враховані обставини встановлені постановою Східного апеляційного господарського суду у справі №922/3556/18

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, згідно Державного акту на право постійного користування землею серії XP-15-00-000283, виданого ОСОБА_2 , на підставі рішення XVI сесії XXI скликання Кегичівської районної Ради народних депутатів Кегичівського району Харківської області від 30 березня 1994 року, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 8, надано земельну ділянку розміром 49,59 га для ведення селянського (фермерського) господарства (том 1, копія, а.с.8).

22 листопада 1994 року зареєстровано Селянське (фермерське) господарство «Анастасія», , місцезнаходження: 64052, Харківська область, Кегичівський район, с. Нова Парафіївка, про що видано свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 419820 (том 1, копія, а.с.9).

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексні номера: 303056042, 303061035, вбачається, що між ОСОБА_1 та ФГ «Долиною сонця» укладені договори оренди строком на 9 років, 10 місяців, 8 днів, дата реєстрації 18 червня 2022 року, дата укладення договору 23 лютого 2022 року, дати закінчення дії 31 грудня 2031 року (том 1, а.с.14-15).

Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка кадастровий номер :03:000:0344 площа 24 га, форма власності приватна, ОСОБА_1 , дата державної реєстрації права 26 листопада 2021 року (копія, том 1, а.с.18).

Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка кадастровий номер :03:000:0343 площа 25,59 га, форма власності приватна, ОСОБА_1 , дата державної реєстрації права 19 листопада 2021 року (копія, том 1, а.с.19).

Згідно копії договору оренди земельної ділянки №01/ДС від 23 лютого 2022 року вбачається, що орендодавець ОСОБА_1 передав земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0343 площа 25,59 га в оренду ФГ «Долина сонця», договір укладено на 10 років (том 1, а.с.77-79).

Згідно копії договору оренди земельної ділянки №01/ДС/22 від 23 лютого 2022 року вбачається, що орендодавець ОСОБА_1 передав земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0344 площа 24 га в оренду ФГ «Долина сонця», договір укладено на 10 років (том 1, а.с.80-82).

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Колегія суддів зазначає, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У справі, що розглядається, позивач звернувся з вимогою про визнання недійсними договорів оренди посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 не є власником земельних ділянок, проте це твердження спростовується Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, в яких вказано що власниками земельних ділянок кадастрові № :03:000:0343, :03:000:0344 є відповідач ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельних ділянок, вважаючи, що ці ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)).

Щодо вимоги про стягнення з відповідача плату за оренду 2-х земельних ділянок за 2022 рік, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки відсутні будь-які договірні зобов`язання між сторонами, тому і немає підстави стягнення плати за оренду земельних ділянок.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апелянта, з приводу неврахування судом рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 08 вересня 2022 року, справа № 624/40/22 в якому позовні вимоги СФГ «Анастасія» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння задоволено частково, адже дане судове рішення на момент розгляду справи не набрало законної сили.

Також не впливають на правильність вирішення справи доводи скаржника про неврахування постанови Східного апеляційного господарського суду у справі №922/3556/18, адже дана постанова не впливає на правильність вирішення справи судом по суті позовних вимог.

Стосовно доводів апелянта з приводу невиконання ухвали суд від 17.07.2023, щодо надання відповідачем ОСОБА_1 письмових доказів, а саме копії договорів оренди земельних ділянок кадастровий номер № :03:000:0343 та №:03:000:0344, колегія судів зазначає, що матеріали справи містять копії договорів оренди земельних ділянок №01/ДС та 02/ДС/22 від 23.02.2022, а тому немає необхідності у їх витребуванні. (т.1 а.с. 77 -82)

Решта доводів апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів у справі.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог і доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування даного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Анастасія» залишити без задоволення.

Кегичівського районного суду Харківської області від 16 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 березня 2024 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук