Справа № 603/647/23
Провадження №2/603/41/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 року м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Гудкової Ю. Г.,

секретар судового засідання Сандалюк О. В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника третьої особи Кравець М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Монастириської міської ради, про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Андрусенко І. Я., звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Монастириської міської ради Тернопільської області (далі - орган опіки та піклування Монастириської міської ради), у якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також збільшити розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн щомісяця і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що за час шлюбу із відповідачем у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом із нею. ОСОБА_3 протягом восьми років ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не спілкується із сином, не цікавиться його життям, станом здоров`я, успіхами у школі, захопленнями, досягненнями тощо, матеріально не допомагає, аліменти сплачує нерегулярно. Водночас відповідачу не чинилися жодні перешкоди у спілкуванні з дитиною. ОСОБА_3 також не звертався до органів опіки та піклування з приводу будь-яких обмежень чи ненадання йому можливості бачитись із сином. Позивач вважає, що вищевказані обставини свідчать свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками.

Окрім того, позивач ОСОБА_1 зазначає, що рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 31.07.2015 року вирішено стягувати з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 08.07.2015 року, та до досягнення дитиною повноліття. Однак з моменту ухвалення вказаного рішення витрати на сина зросли, а тому встановлений судом розмір аліментів не дозволяє забезпечити малолітньому ОСОБА_4 належний рівень життя, лікування, відпочинку та гармонійного розвитку. З огляду на наведені обставини просить позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала та пояснила суду, що у 2014 році одружилася із ОСОБА_3 , проте разом вони ніколи не проживали, а відповідач приїжджав двічі на місяць лише на вихідні. Коли сину виповнилось три місяці, шлюбні відносини із ОСОБА_3 фактично були припинені, а після досягнення сином одного року вона розірвала шлюб із відповідачем. Увесь цей час ОСОБА_3 не цікавився сином, його життям, здоров`ям, навчанням, хоча жодних перешкод у спілкуванні із ОСОБА_5 відповідачу ніхто не чинив. З моменту звернення до суду із вищевказаним позовом ОСОБА_3 не змінив свою поведінку та ставлення до сина, а під час телефонної розмови питав лише про заявлений нею розмір аліментів. Позивач зазначила, що після відправлення ОСОБА_3 фотографії сина, відповідач заблокував її у всіх соцмережах. З огляду на наведені обставини просить позбавити відповідача батьківських прав.

Також позивач вказала, що ОСОБА_3 не надає жодної фінансової допомоги та не сплачує аліменти, син перебуває на її повному утриманні, у чому їй також допомагає теперішній чоловік - ОСОБА_6 . Водночас вважає, що визначений судом у 2015 році розмір аліментів є недостатнім для забезпечення усіх потреб малолітньої дитини, а тому просить стягувати з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 5000 грн щомісяця.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Андрусенко І. Я. у судовому засіданні підтримав позов з мотивів, викладених у ньому.

Представник третьої особи - Кравець М. В. у судовому засіданні вказала, що позов ОСОБА_1 є підставним, у зв`язку із чим орган опіки та піклування Монастириської міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Представник третьої особи додатково зазначила, що відповідач жодного разу не звертався до органу опіки та піклування із заявами або скаргами щодо здійснення йому перешкод у спілкуванні чи побаченнях із сином.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, з викладеними у позові обставинами погоджується, позовні вимоги ОСОБА_1 визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Ухвалою суду від 04.01.2024 року органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Монастириської міської ради доручено надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.

Ухвалою суду від 07.02.2024 року задоволено клопотання представника позивача про допит як свідка малолітнього ОСОБА_4 , а також свідків зі сторони позивача - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Судом установлено таке.

Сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 09.11.2016 року (справа № 603/547/16-ц).

За час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 16.09.2014 року.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 31.07.2015 року (справа № 603/547/16-ц), позов ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задоволено частково та вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 08.07.2015 року, та до досягнення дитиною повноліття.

Як убачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 6 від 31.10.2023 року, ОСОБА_9 10.06.2017 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_10 . Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 ».

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 12.07.2023 року ОСОБА_13 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 12.07.2023 року. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_14 ».

Згідно довідки про склад сім`ї/зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 362 від 18.08.2023 року позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою також зареєстровані її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати ОСОБА_7 , а також дід ОСОБА_15 .

Як убачається із акта обстеження житлово-побутових умов від 27.12.2023 року, син сторін ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_6 , а також бабою ОСОБА_7 та прадідом ОСОБА_15 за вищевказаною адресою. Для виховання, розвитку та проживання дитини створено усі належні умови. Вихованням ОСОБА_4 займається мати, якій також допомагає ОСОБА_7 , а чоловік позивача - ОСОБА_6 матеріально забезпечує дружину з її сином.

Згідно характеристики № 114 від 29.08.2023 року син сторін ОСОБА_4 навчається у четвертому класі Ковалівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Монастириської міської ради. Навчанням та вихованням ОСОБА_4 займаються його мати та баба, які регулярно відвідують батьківські збори та інші шкільні заходи. Водночас батько ОСОБА_4 жодного разу не цікавився шкільним життям сина.

Як убачається із відповіді Служби у справах дітей Монастириської міської ради № 252/02-01 від 29.08.2022 року, відповідач ОСОБА_3 не звертався у Службу у справах дітей щодо здійснення йому перешкод у спілкуванні із сином ОСОБА_4 .

Згідно відповіді № 2601/111/01-23 від 31.12.2023 року ОСОБА_3 також не звертався у сектор поліцейської діяльності № 1 (м. Монастириська) відділення поліції № 2 (м. Бучач) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області щодо здійснення йому перешкод у спілкуванні із сином ОСОБА_4

26.12.2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Монастириської міської ради із письмовою заявою про надання висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 .

Згідно довідки від 26.12.2023 року, виданої Службою у справах дітей Монастириської міської ради, під час бесіди із малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було установлено, що його батько ОСОБА_3 не приїжджає до сина, не телефонує до нього, а також не спілкується із ним у соцмережах. Батько не цікавиться життям, здоров`ям сина, його успіхами у школі, не вітає зі святами. Зі слів ОСОБА_5 , він не пам`ятає батька.

Згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Монастириської міської ради № 7 від 11.01.2024 року, орган опіки та піклування, виконавчий комітет Монастириської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі змісту вищевказаного висновку убачається, що ОСОБА_3 протягом тривалого часу діє всупереч інтересам малолітнього сина ОСОБА_4 . Відповідач останні дев`ять років не відвідує сина, не цікавиться його життям, здоров`ям, успіхами у школі, не вітає зі святами та не допомагає фінансово, чим позбавив його права на належне батьківське виховання та утримання.

Окрім того, 24.12.2023 року ОСОБА_3 звернувся до органу опіки та піклування Монастириської міської ради із письмовою заявою, у якій зазначив, що не заперечує проти

позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 .

Малолітній ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що знає свого біологічного батька, а також те, що мати із ним розлучилася. Проте ОСОБА_3 він бачив лише на фото, оскільки останній до нього ніколи не приїжджав та не телефонував. Батько також ніколи не вітав його зі святами та не дарував подарунків. Окрім того, ОСОБА_4 вказав, що у нього гарні відносини із новим чоловіком матері - ОСОБА_6 .

Допитана у судовому засіданні як свідок мати позивача ОСОБА_7 пояснила суду, що після розірвання шлюбу між сторонами ОСОБА_3 жодного разу не приїжджав та не телефонував, не вітав сина зі святами та не дарував йому подарунків. Відповідач взагалі не цікавиться сином, а також не сплачує аліменти на його утримання. Денис знає батька лише по фото, ніколи про нього не згадує та водночас дуже прихильно ставиться до вітчима ОСОБА_6 .

Допитана у судовому засіданні як свідок тітка позивача ОСОБА_8 пояснила суду, що працює у школі, де навчається ОСОБА_4 , та знає, що ОСОБА_3 ніколи не відвідував сина. Свідок востаннє бачила відповідача, коли ОСОБА_5 було 3 місяці. ОСОБА_3 ніколи не цікавився сином, не приїжджав до нього та не телефонував, хоча жодних перешкод у цьому відповідачу ніхто не чинив.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення учасників справи, а також малолітнього ОСОБА_4 , вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, виходячи із таких підстав.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1 ст. 12 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положенням ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

У силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який суд може застосувати у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері (постанова Верховного Суду від 04.09.2019 року у справі № 211/559/16-ц).

Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові від 26.01.2022 року (справа № 203/3505/19) Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів справи убачається, що відповідач ОСОБА_3 свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться життям сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, матеріально не допомагає. Малолітній ОСОБА_4 проживає та виховується у стійкому сімейному середовищі матері та баби, які створили належні умови для фізичного і духовного розвитку дитини. У матеріалах справи відсутні докази того, що протягом розгляду справи судом ставлення ОСОБА_3 до виконання своїх батьківських обов`язків змінилось. Водночас у письмовій заяві від 24.12.2023 року відповідач погодився із викладеними у позові обставинами та не заперечив проти позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на визнання відповідачем позову, суд приходить висновку, що ОСОБА_3 не цікавиться життям сина, його розвитком та вихованням, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, що є наслідком його винної поведінки та слугує підставою для позбавлення батьківських прав, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про збільшення розміру аліментів суд виходить із такого.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років на одну особу в розрахунку на місяць з 01.01.2024 року становить 3196 грн.

У силу вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, проте не пов`язує їх зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (абз. 4 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Як слідує із позовної заяви, з віком потреби малолітнього ОСОБА_4 суттєво змінилися і для їхнього належного забезпечення необхідні значні кошти, а визначений судом 31.07.2015 року розмір аліментів позивач вважає недостатнім. Відповідач ОСОБА_3 визнав позов ОСОБА_1 у повному обсязі та не заперечив проти його задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що визначений 31.07.2015 року Монастириським районним судом Тернопільської області розмір аліментів (1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів) слід збільшити шляхом зміни способу їх стягнення та стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру.

Зважаючи на те, що позивача звільнено від сплати судового збору за позовну вимогу про збільшення розміру аліментів, з відповідача слід стягнути на користь держави 1073,60 грн судового збору

У силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача також слід стягнути на користь ОСОБА_1 1073,60 грн сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 7, 141, 164, 180-182, 192 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 81, 259, 263, 265, 273, 354 ЦПК України суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, якам не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Монастириської міської ради, про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав задовольнити.

Збільшити розмір аліментів, визначених рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 31.07.2015 року, та стягувати з ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень на дитину, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 (шістдесят) коп сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 (шістдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляцій скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Третя особа: орган опіки та піклування Монастириської міської ради Тернопільської області, місцезнаходження: вул. Т. Шевченка, 19, м. Монастириська Тернопільської області, .

Повний текст рішення складено 01.03.2024 року.

Головуючий суддя Ю. Г. Гудкова