ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/926/24 Справа № 201/5988/23 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 201/5988/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2023 року,

встановив:

У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 00-504254 від 06 листопада 2019 року в розмірі 28 120 гривень, а також сплачений судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 листопада 2019 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 00-504254, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідач про, що свідчить п.п. 7.10 та п. 8 кредитного договору.

27 вересня 2021 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу № 22122022/2, за умовами якого ТОВ «Качай гроші» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому прав вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Качай гроші» права вимоги до боржників, які зазначені у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 22 грудня 2022 року до договору факторингу №22122022/2 від 22 грудня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 28120 гривень, з яких: 8400 гривень сума заборгованості за основою сумою боргу, 5040 гривень сума заборгованості за звичайними відсотками, 14680 гривень сума заборгованості за простроченими відсотками.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 22 грудня 2022 року позивач не здійснював нарахування жодних штрафних санкцій.

З урахуванням викладеного відповідач ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 00-504254 у розмірі 28120 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2023 року позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «ЄАПБ», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» задовольнити та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності є необґрунтованим, оскільки за змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу строку позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Тому строк позовної давності починає відраховуватися з моменту відступлення права вимоги, а саме після договору відступлення права вимоги № 22122022/2 від 22 грудня 2022 року, адже тільки з цього моменту, на думку скаржника, позивач довідався про порушення відповідачем кредитних зобов`язань. Крім того, судом першої інстанції не було враховано, що строки позовної давності були продовжені в період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), що є безумовним та автоматичним в силу закону.

Також заявник не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо припинення з 06 грудня 2019 року права кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та інших платежів за цим договором, оскільки не надано доказів, що відбулася пролонгація договору, відповідно до його умов. Посилаючись на необґрунтованість висновків суду в цій частині, наголошує, що нарахування прострочених відсотків здійснювалося первісним кредитором відповідно до умов Кредитного договору з 07 грудня 2019 року по 04 лютого 2020 року, що становить 60 днів, саме за кожен день користування кредитом.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно ч. 1,2, та 5 ст. 263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи убачається, що 06 листопада 2019 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 00-504254.

Відповідно до п. 1.1 Договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, виплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Зі змісту п. 1.2 Договору слідує, що сума кредиту складає 8400 гривень.

Згідно з п. 1.3 Договору строк дії кредиту 30 днів. Позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю 06 грудня 2019 року або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту у порядку, передбаченому п.п.1.3.1-1.3.3 цього договору.

Положеннями п.1.3.1 Договору встановлено, що строк дії кредиту автоматично продовжується на кількість днів, зазначених в п.1.3 цього договору, у випадках, якщо по день повернення кредиту (включно) позичальник здійснив оплату заборгованості по договору на суму не менше суми процентів, що розраховані виходячи з кількості днів, що встановлені в п.1.3 договору та передували (поспіль) дню повернення кредиту (включно).

Відповідно до п.1.4 Договору тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування кредитом залежить від фактичного виконання клієнтом умов договору та становить: знижена процентна ставка 2,00 % в день, (720 % річних ). Тип процентної ставки фіксований.

Пунктом 4.3 Договору встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором.

Відповідно до п.6.1 Договору у разі несвоєчасного виконання зобов`язань щодо погашення кредиту та/або процентів за цим договором позичальник несе відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Зі змісту вказаного договору вбачається, що він підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

27 вересня 2021 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 22122022/2, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити Фактору право вимоги за укладеними кредитними договорами згідно Реєстру Боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. ( а.с. 12)

Перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору.

З акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 22122022/2 від 22 грудня 2022 року слідує, що Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр боржників № 2018. (а.с. 15)

Відповідно до Витягу з реєстру боржників за договором факторингу № 22122022/2 від 22 грудня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 00-504254 у розмірі 28120 гривень, з яких: 8 400 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 5 040 гривень - заборгованість за звичайними відсотками, 14 680 гривень заборгованість за простроченим відсотками.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» суд першої інстанції, встановивши, що за умовами укладеного 06 листопада 2019 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 договором про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 00-504254 та відповідно до Додатку № 1, що є невід`ємною його частиною, та, сторони визначили, що розмір фінансового кредиту становить 8400 гривень, за користування кредитом клієнт сплачує Товариству 168,00% в день від суми кредиту, строк кредитування 30 днів, тобто до 06 грудня 2019 року, дійшов висновку, що з 06 грудня 2019 припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та інших платежів за цим договором, доказів, що відбулась пролонгація договору, відповідно до його умов, позивач не надав, і матеріали справи таких відомостей не містять. Врахувавши, що відповідачем заявлено про застосування спливу строку позовної давності, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі у травні 2023 року, питання про поновлення пропущеного строку позовної давності не ставив, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за пропуском позивачем строку позовної давності.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду в повній мірі погодитися не може з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).

Відповідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи встановлено, що 06 листопада 2019 року між ТОВ «Качай Гроші» та ОСОБА_1 укладеного кредитний договір № 00-504254. Згідно з умовами вказаного договору,позичальнику надано кредит у розмірі 8 000 гривень строком на 30 днів. Позичальник зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту в строк до 06 грудня 2019 року або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту у порядку передбаченому п.п 1.3.1-1.3.3. Договору, сплатити проценти за користування ним, комісії та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно п. 1.4 договору, процентна ставка за користування коштами кредиту фіксована, залежить від фактичного виконання клієнтом умов договору та становить: знижена процентна ставка 2% в день (720% річних).

22 грудня 2022 року між ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 22122022/2, згідно з яким позивач отримав право вимоги за вищевказаним кредитним договором.

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 22 грудня 2022 року ТОВ «Качай гроші» відступило право вимоги позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ» відносно боржника ОСОБА_1 , номер кредитного договору 00-504254, сума заборгованості за основною сумою боргу 8 400 гривень, сума заборгованості за звичайними відсотками 5 040 гривень, сума заборгованості за простроченими відсотками 14680 гривень, сума заборгованості разом 28 120 гривень. (а.с. 16)

З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про укладання та підписання ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора кредитного договору з відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договорам відступлення прав вимоги.

Вищевказаний кредитний договір укладений між відповідачем та відповідною фінансовою установою, та містить суму основного зобов`язання, відсотки за користування кредитними коштами та строки їх повернення та нарахування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У справі, що переглядається позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована.

Окрім того, відповідач жодним чином не оспорював укладання кредитного договору з ТОВ «Качай Гроші» та укладений договір факторингу.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про незгоду з висновками суду щодо припинення права кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та інших платежів за цим договором з 06 грудня 2019 року, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині та зауважує, що відповідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 викладено висновок щодо застосування відповідних норм права, згідно якого після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється. Права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України.

Вказаний висновок було підтверджено і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, на яку вірно послався суд першої інстанції.

При цьому судом встановлено, що за умовами укладеного 06 листопада 2019 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 договором про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 00-504254 та відповідно до Додатку № 1, що є невід`ємною його частиною, та, сторони визначили, що розмір фінансового кредиту становить 8400 гривень, за користування кредитом клієнт сплачує Товариству 168,00% в день від суми кредиту, строк кредитування 30 днів, тобто до 06 грудня 2019 року, сума нарахованих процентів 5040 гривень до оплати всього 13440 гривень.

Отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з 06 грудня 2019 припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом. При цьому доказів, що відбулась пролонгація договору, відповідно до його умов, позивач не надав, і матеріали справи таких відомостей не містять.

Отже позивач має право на захист свого порушеного права у вигляді стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 13 440 гривень, яка складається з 8 400 гривень заборгованість за кредитом, 5 040 гривень сума заборгованості за звичайними відсотками.

Натомість, вірно встановивши вищевказані обставини, та дійшовши відповідних висновків з вірним застосуванням норм матеріального права, суд першої інстанції, врахувавши клопотання відповідача про застосування спливу строку позовної давності, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за пропуском позивачем строку позовної давності, з яким апеляційний суд погодитися не може.

Доводи апеляційної скарги позивача в цій частині є прийнятними та заслуговують на увагу.

Згідно ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору так і строки виконання зобов`язань.

Відповідно п. 1.3 Кредитного договору строк дії кредиту 30 днів, позичальник зобов`язаний повернути кредит 06 грудня 2019 року або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту у порядку передбаченому п.п 1.3.1 1.3.3 цього договору.

Оскільки позивачем не надано підтверджень автоматичного продовження строку дії кредитного договору, апеляційний суд враховує, що 06 грудня 2019 року позичальник мав повернути суму кредиту в повному обсязі з урахуванням нарахованих процентів визначених умовами договору, а у кредитодавця виникло право, у разі не повернення грошових коштів, пред`явити вимогу до позичальнику у зв`язку з порушенням його прав, оскільки саме на цей час кредитодавцю було відомо, що кредитні кошти не повернуті та існує заборгованість.

Отже, загальний строк позовної давності у три роки мав би спливти 06 грудня 2022 року.

До суду з позовом у даній справі позивач звернувся 12 травня 2023 року. (а.с. 32)

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Станом на 12 травня 2023 року (звернення до суду з позовом у даній справі) карантин на території України діяв.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що звернувшись у травні 2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не пропустило позовну давність встановлену статтею 257 ЦК України.

Враховуючи, що останнім днем звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 06 грудня 2022 року, а Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року,

суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову в повному обсязі.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄВПБ» та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 00-504254 від 06 листопада 2019року в сумі 13 440 гривень, з яких 8 400 гривень заборгованість за основною сумою боргу, 5 040 сума заборгованості за звичайними відсотками

Відповідно п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» слід стягнути пропорційно до частини задоволених вимог (47,80%) 1 282,95 гривень судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 2 101,57 гривень судового збору за розгляд справи апеляційним судом (52,2%), сплата якого позивачем підтверджується платіжними документами.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 00-504254 від 06 листопада 2019 року в розмірі 13 440 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 3 384,52 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 04 березня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста