Справа № 750/531/24
Провадження № 2/750/645/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Аушевої М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування квартирою,

в с т а н о в и в:

15.01.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 .

Обгрунтовано позов тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач зареєстрований у вказаному житловому приміщенні, однак ніколи не проживав в ньому, у зв`язку з чим є підстави для визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 січня 2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. 04.01.2024 подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності та одночасно повідомив про визнання позову в повному обсязі, зазначивши, що в добровільному порядку знятися з реєстрації не має можливості.

Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05.01.2024 року ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 93,7 кв.м. (а.с. 7, 8).

У відповідності до довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 236 від 12.01.2024 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані 3 особи: позивач, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Як убачається зі змісту позовної заяви відповідач в квартирі був зареєстрований як знайомий колишнього власника квартири ОСОБА_3 у зв`язку з необхідністю йому реєстрації в м. Чернігові, проте, він ніколи в даній квартирі не проживав.

На момент пред`явлення позову відповідач лишається зареєстрованим у належній позивачу квартирі. Втім, всі витрати, пов`язані з утриманням майна, несе позивач, зокрема, оплачує за відповідача комунальні послуги.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.

Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).

У поданій суду заяві відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що вимоги позивача обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л. В. Карапута