28.02.2024 року м. Житомир
Богунський районний суд міста Житомира в складі:
головуючої судді Семенцової Л.М.,
за участі секретаря Кирийчук А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-
У грудні 2023 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 26.01.2008 вона перебувала в шлюбі з відповідачем та шлюб між ними було розірвано рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 24.01.2023 в справі № 295/9837/22, яке набрало законної сили. Від шлюбу вони мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час шлюбу 26.05.2018 ними було придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка була оформлена на відповідача. Однак після розірвання шлюбу він відмовив їй у добровільному порядку поділити майно.
Тому позивач просить визнати квартиру АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 26.05.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 4796, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., спільною сумісною власністю подружжя, а також визнати за нею право власності на 1/2 частину цієї квартири в порядку поділу майна подружжя, стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.
Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира Семенцової Л.М. від 19.01.2024 відкрито провадження в справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідач відзив на позовну заяву до суду не направив.
Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, зазначивши про підтримання позову.
У судове засіданні відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився, надав до суду заяву, в якій вказав про визнання позову та просить проводити розгляд справи за його відсутності.
Частиною ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності на підставі наявних у справі матеріалів.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.
26.01.2008 між сторонами було зареєстровано шлюб, що встановлено з копії паспорта позивача (а. с. 6, 7).
Під час перебування в шлюбі, 26.05.2018 сторонами придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 63,74 кв. м та житловою площею 36,80 кв. м, що підтверджується укладеним між ОСОБА_4 як продавцем та ОСОБА_2 як покупцем договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., зареєстрованим у реєстрі за № 4796 (а. с. 12).
Право власності на зазначену вище квартиру було зареєстроване за відповідачем згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.05.2018 на підставі укладеного договору купівлі-продажу квартири (а. с. 13).
Як убачається із звіту про оцінку спірної квартири, складеного директором «Бюро оцінки «Фенікс-А» Сергєєвою С.Ю., станом на 20.04.2023 ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 605600,00 грн, а 1/2 її частина 302800,00 грн (а. с. 34).
За правилами ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що визначено ч. 1 ст. 82 ЦПК України.
Аналіз досліджених судом доказів та визнання відповідачем позову вказує на те, що під час перебування в шлюбі сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1 .
Таким чином, за відсутності доказів, які б підтверджували, що спірна квартира була придбана не за спільні кошти подружжя ОСОБА_5 , суд вважає, що квартира належить до об`єкту їхньої спільної сумісної власності та підлягає поділу між ними.
Майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, при його розподілі ділиться в рівних частках між ними, якщо шлюбним договором або домовленістю не визначено іншого. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 в справі № 725/1776/18.
У правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справі № 6-2565цс16 у постанові від 18.01.2017, вказано про те, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4-5 статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно в їх спільній частковій власності.
Враховуючи рівність часток подружжя в праві спільної сумісної власності на спірне майно, що визначено ч. 1 ст. 70 СК України, і відсутність домовленості між ними та шлюбного договору щодо визначення іншого розміру їхніх часток у праві власності на нього в разі поділу майна, відсутність доказів щодо неподільності квартири, а також за відсутності умов, передбачених ч. ч. 4 та 5 ст. 71 СК України, суд здійснює її поділ, визнавши за позивачем та відповідачем право власності на неї по 1/2 його частині.
Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтереси інших осіб, тому приймається судом.
При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд керується ч. 2 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України та покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 50 відсотків судового збору за одну вимогу немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру, сплаченого позивачем при поданні позову, та в зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору.
Керуючись ст. ст. 60, 61, 69-72 СК України, ст. ст. 12, 76-82, 141, 142, 206, 259, 263-268, 354 ЦПК України, -
Позов задовольнити.
Визнати об`єктом права спільної сумісності власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2050,80 грн судового збору.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку, визначеному ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя Л.М. Семенцова