КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 756/912/22

провадження № 22-ц/824/1900/2024

13 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Усковій Я. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна, Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в м. Києві, про витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Єрмака Олега Віталійовича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 квітня 2023 року в складі судді Белоконної І. В.,

встановив:

19.01.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Посилався на ті підстави, що йому належав автомобіль Ореl Vіvаrо, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2009 року випуску, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ТСЦ №8041.

26.05.2021 він звернувся до Святошинського УП ГУ НП в м. Києві з заявою про кримінальне правопорушення. Повідомив, що 06.05.2021 невідома особа, знаходячись на території ТСЦ №8041 по АДРЕСА_1 , підробила офіційний документ. Належний йому транспортний засіб за договором купівлі-продажу було перереєстровано на нового власника - ОСОБА_2

27.05.2021 Святошинським УП ГУНП в м. Києві відомості за його заявою було внесено до ЄДРДР за №0001101, за ч. 2 ст. 190 КК України.

Проведеним розслідуванням встановлено, що відчуження належного йому транспортного засобу стало можливим на підставі довіреності НРА 303098, виданої 08.04.2021 у м. Дніпро від імені ОСОБА_1 на право розпоряджатись вказаним транспортним засобом на ім`я ОСОБА_4 , посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. 08 квітня 2021 року та зареєстрована в реєстрі за №1330.

В подальшому ОСОБА_4 видав довіреність НРА 931630 на право розпоряджатися транспортним засобом ОСОБА_3 , що була також посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. 30.04.2021.

На підставі даної довіреності автомобіль був перереєстрований 06.05.2021 за договором купівлі-продажу на нового власника ОСОБА_5 в ТСЦ №8041 в м. Києві по пр. Перемоги, 20 та було видано на даний автомобіль нове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - НОМЕР_4 , а також новий реєстраційний номер - НОМЕР_5 .

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-21/44836-ПЧ від 23.09.2021 за результатами призначеної почеркознавчої експертизи у матеріалах кримінального провадження № 0001101, підпис від імені ОСОБА_1 , розміщений у графі «Підпис» довіреності від 08.04.2021 на бланку з серійним номером НРА 303098, зареєстрована в реєстрі приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. за № 1330 - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Рукописний текст «ОСОБА_1 », розміщений у графі «Підпис» довіреності від 08.04.2021 на бланку з серійним номером НРА 303098, зареєстрована в реєстрі приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. за № 1330 - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Посилаючись на те, що належний йому автомобіль вибув з його володіння не з його волі, просив суд витребувати із незаконного володіння відповідача ОСОБА_5 транспортний засіб «Ореl Vіvаrо» д. н. НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_2 , 2009 року випуску, та ключі до замка запалення.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

18.05.2023 представник позивача - адвокат Єрмак О. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 квітня 2023 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що позивач не видавав 08 квітня 2021 року довіреність на право розпоряджатись транспортним засобом на ім`я ОСОБА_4 , яка була посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л., на підстав якої в подальшому ОСОБА_4 видав довіреність на право розпорядження транспортним засобом ОСОБА_3 та на підставі якої автомобіль 06.05.2021 був перереєстрований за допомогою договору купівлі-продажу на нового власника ОСОБА_2 .

Вказані правочини не підписувались позивачем, що свідчить про відсутність волевиявлення на їх вчинення. Правочин, який не вчинено, не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Отже, запропонований судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 06.05.2021 не може бути ефективним та не призведе до відновлення його порушеного права на належне йому спірне майно. Зважаючи на те, що позивач та відповідач не перебувають у договірних відносинах, відтак належним способом захисту прав позивача буде використання тільки речово-правових способів захисту. Вважає, що позивачем в даній справі було обрано вірний спосіб захисту його порушеного права.

11.07.2023 представник ОСОБА_2 - адвокат Косянчук В. В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначив, що ОСОБА_1 придбав автомобіль Ореl Vіvаrо, реєстраційний номер НОМЕР_1 , для здійснення вантажних перевезень.

До ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_6 з пропозицією взяти зазначений автомобіль у своє користування на невизначений термін для того, щоб працювати на ньому, на що позивач погодився та передав для ОСОБА_6 ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від вказаного автомобіля.

В грудні 2020 року до позивача звернувся ОСОБА_6 та повідомив, що до нього звернувся ОСОБА_4 з проханням взяти в оренду вказаний автомобіль. За усною домовленістю ОСОБА_4 повинен був виплачувати ОСОБА_6 орендну плату в розмірі 20 000 грн в місяць за користування спірним автомобілем. ОСОБА_1 погодився на зазначену пропозицію ОСОБА_6 .

В кінці грудня 2020 року ОСОБА_6 передав спірний автомобіль для ОСОБА_4 разом з ключами та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від вказаного автомобіля.

В січні 2020 року ОСОБА_6 зателефонував до ОСОБА_4 та запитав коли він заплатить орендну плату за спірний автомобіль, на що останній повідомив, що ніякого автомобіля в нього немає та ніякі гроші він ОСОБА_6 не винен, після чого перестав виходити на зав`язок та автомобіль не повернув.

Наведені обставини наведено в протоколі допиту ОСОБА_1 в якості потерпілого від 28.05.2021 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0001101.

Не зважаючи на те, що в січні 2021 року ОСОБА_4 відмовився повертати автомобіль для ОСОБА_6 , ОСОБА_1 лише через півроку, 26.05.2021, звернувся із заявою про порушення кримінальної справи, а в січні 2022 року - з позовною заявою до суду.

З пояснень ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які вони надавали в межах кримінального провадження, вбачається, що позивач з моменту передачі спірного автомобіля ОСОБА_8 перестав цікавитись його долею, оскільки був обізнаний, що автомобіль вибув з володіння ОСОБА_6 за волею останнього.

Також зазначив, що висновок експерта № СЕ-19/111-21/44836-ПЧ від 23.09.2021 за результатами почеркознавчої експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0001101, надавався стосовно документа, який не стосується переходу права власності на спірний автомобіль до ОСОБА_2 .

Долученими позивачем доказами не спростовано чинність та правомірність договору купівлі-продажу №6436/21/009664 від 06 травня 2021 року, укладеного між ТОВ «Вавілон» та ОСОБА_2 , позовних вимог про визнання його недійсним не заявлено.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Єрмак О. В. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_1 суду пояснив, що до ного звернувся його знайомий ОСОБА_6 , який попросив дати спірний автомобіль в оренду його знайомому ОСОБА_4 . ОСОБА_6 познайомив його з ОСОБА_4 , він усно погодився на дану пропозицію, передав останньому технічний паспорт та ключі від автомобіля. ОСОБА_4 обіцяв платити орендну плату - 3-4 тис. грн на місяць готівкою. В січні 2021 року повинен був сплатити орендну плату, проте не сплатив. Він чекав до травня 2021 року, дізнався про продаж автомобіля через додаток «Дія» та звернувся до правоохоронних органів. Оскільки він не підписував ніяких довіреностей, автомобіль передав ОСОБА_4 на підставі усної домовленості у тимчасове користування, а тому має право на його витребування з чужого незаконного володіння.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Косянчук В. В., третя особа ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 24.09.2020 ОСОБА_1 набув у власність автомобіль Ореl Vіvаrо, 2009 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 167 т.1).

В грудні 2020 року на підставі усної домовленості ОСОБА_1 передав ОСОБА_4 належний йому транспортний засіб , ключі від автомобіля та свідоцтво про його державну реєстрацію. Вказаний автомобіль позивачу не повернуто.

08 квітня 2021 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Л. Л. посвідчила довіреність, якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_4 представляти його інтереси щодо розпорядження від його імені (продати, обміняти, передавати в оренду, позичку, передавати в заставу, як спосіб виконання зобов`язання тощо), а також при здійсненні повноважень за цією довіреністю керувати належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , виданого 24.09.2020 в ТСЦ 8041, автомобілем марки Ореl, модель Vіvаrо, тип - вантажний спеціалізований фургон малотонажний-В, 2009 року випуску, (кузов, рама) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 22, 23 т.1).

30 квітня 2021 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Л. Л. посвідчила довіреність, якою ОСОБА_4 , що діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 , паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм НОМЕР_7 , виданий 15.03.2017 ( дійсний до 15.03.2027), орган видачі 8099, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовідною Л. Л. 08 квітня 20221 р. за реєстровим №1330, уповноважив ОСОБА_3 представляти інтереси ОСОБА_1 щодо розпорядження від його імені (продати, обміняти, передати в оренду, позичку, передати в заставу, як спосіб виконання зобов`язання тощо), а також при здійсненні повноважень за цією довіреністю керувати належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , виданого 24.09.2020 в ТСЦ 8041, автомобілем марки Ореl, модель Vіvаrо, тип - вантажний спеціалізований фургон малотонажний-В, 2009 року випуску, (кузов, рама) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 24, 25 т.1) .

Згідно з договором комісії від 06 травня 2021 року №6436/21/009664, ТОВ «Вавілон», надалі комісіонер, в особі ОСОБА_9 , та ОСОБА_3 , надалі комітент, укладено договір, згідно з яким комісіонер за дорученням комітента зобов`язується за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки Ореl, модель Vіvаrо, 2009 року випуску, № кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за комітентом за договором комісії, за ціною 10 000 грн (а.с. 212 т.1) .

06 травня 2021 року між ТОВ «Вавілон» (комісіонер, продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6436/21/009664 автомобіля марки Ореl, модель Vіvаrо 2.5 D, 2009 року випуску, № кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 214 т.1).

06 травня 2021 року сервісним центром №8041 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві здійснено перереєстрацію вказаного транспортного засобу на нового власника ОСОБА_2 на підставі укладеного в суб`єкта господарювання ТОВ «Вавілон» договору купівлі-продажу транспортного засобу №6436/21/009664 ( з заміною номерних знаків) (а.с. 197 т.1).

26 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського УП ГУНП в м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо вчинення невстановленою особою шахрайства, що завдало значної шкоди потерпілому, унаслідок чого до ЄРДР внесено відомості за №0001101 про кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 190 КК України.

Згідно з висновком експерта КНДІСЕ №СЕ-19/111-21/44836-ПЧ , складеного 23.09.2021 на підставі постанови дізнавача ВД в Святошинському УП ГУНП у місті Києві у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0001101 від 27.05.2021, про призначення судово-почеркознавчої експертизи від 13.09.2021, встановлено що : 1) підпис від імені ОСОБА_1 , розміщений у графі «Підпис» довіреності від 08.04.2021 на бланку з серійним номером НРА 303098, зареєстрована в реєстрі приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. за № 1330 - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою; 2) рукописний текст рукописний запис «ОСОБА_1 », розміщений у графі «Підпис» довіреності від 08.04.2021 на бланку з серійним номером НРА 303098, зареєстрована в реєстрі приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. за № 1330 - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с. 26-40 т.1).

З пояснень потерпілого ОСОБА_1 , які надані ним в ході досудового розслідуванні та знаходяться в матеріалах кримінального провадження, судом також встановлено, що 24.09.2020 він придбав спірний автомобіль у свого знайомого з метою здійснення транспортних вантажоперевезень харчових продуктів. До нього звернувся ОСОБА_6 з пропозицією взяти автомобіль та здійснювати на ньому вантажоперевезення харчових продуктів у компанії ТОВ «Мясторг», на що він погодився, передав автомобіль, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_6 . В грудні 2020 року до нього звернувся ОСОБА_6 та повідомив, що до нього звернувся його знайомий ОСОБА_10 з проханням взяти в оренду вказаний автомобіль та виплачувати грошові кошти за оренду у розмірі 20 000 грн в місяць, на що він погодився. В кінці грудня ОСОБА_6 передав ОСОБА_10 автомобіль разом із ключами від автомобіля та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. В січні 2021 року від ОСОБА_6 стало відомо, що ОСОБА_10 відмовляється виплачувати грошові кошти за оренду та повертати автомобіль. В травні 2021 року йому стало відомо, що автомобіль був перереєстрований без його згоди (а.с. 16-17 т.1).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 придбала спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу №6436/21/009664 від 06.05.2021, укладеного між ТОВ «Вавілон» та ОСОБА_2 . Позивач звернувся до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, проте судом встановлено, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, а обраний позивачем спосіб захисту не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Вказаний висновок Верховного Суду сформульований у постанові від 20 липня 2022 року у справі № 278/1025/19.

Таким чином, у випадку, якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 201/12569/16-ц

Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику у його фактичне володіння.

При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340.

При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

З огляду на вищевикладене, звернення до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння у випадку, якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, є належним способом захисту порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що спірний автомобіль, разом з ключами та свідоцтвом про реєстрацію позивач добровільно передав у користування ОСОБА_4 у грудні 2020 року. Між сторонами була укладена усна домовленість щодо оренди вказаного автомобіля зі щомісячною сплатою орендних платежів. Подальші дії ОСОБА_4 щодо невиконання цієї усної домовленості і несплата ним коштів спонукали позивача звернутися до правоохоронних органів лише 26.05.2021.

Саме така бездіяльність позивача майже протягом чотирьох місяців призвела до можливості відчуження автомобіля на користь ОСОБА_2 без його волі в травні 2021 року.

Таким чином, саме позивач розпорядився належним йому автомобілем і прийняв рішення про передачу автомобіля у користування і володіння іншій особі без оформлення відповідного договору, тобто взяв на себе усі ризики щодо можливості неповернення автомобіля ОСОБА_4 у його володіння.

Якщо власник неналежним чином поставився до вибору особи, якій він передав річ, у даній справі автомобіль передано ОСОБА_4 у володіння та користування, він позбавляється права вимагати повернення речей від добросовісного набувача, але йому надається можливість вимагати відшкодування збитків від особи, яка не повернула річ.

У випадку коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням, власник сам несе ризик вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року в справі № 761/44057/19, від 19 липня 2023 року в справі №753/18555/19.

Із указаними правовими висновками погодилась Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в справі №752/5281/20, постанова від 11 грудня 2023 року.

Таким чином, оскільки спірний автомобіль вибув з володіння власника - ОСОБА_1 за його волею, що не спростовано відповідними доказами, тому таке майно не підлягає витребуванню від добросовісного набувача на підставі віндикаційного позову.

Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила:

1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном;

2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями;

3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Оскільки останній набувач спірного автомобіля ОСОБА_2 набула право власності на підставі оплатного договору купівлі-продажу автомобіля від 06 травня 2021 року, а судом встановлено, що майно не є таким, що вибуло з володіння позивача поза його волею, колегія суддів дійшла погодилась з висновком суду першої інстанції про неможливість витребування автомобіля від добросовісного набувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єрмака О. В. слід задовольнити частково, змінивши мотивувальну частину рішення суду першої інстанції з урахуванням висновків, сформульованих у цій постанові.

Оскільки апеляційний суд змінює судове рішення, але виключно у частині мотивів його ухвалення, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єрмака Олега Віталійовича задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 квітня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 березня 2024 року.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук