Справа № 504/1161/19
провадження №2/504/153/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2024смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі :

головуючого судді Доброва П.В.,

при секретарі Данько Т.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.

Відповідач по справі зареєстрований в її будинку, але фактично не проживає в ньому. У зв`язку з наведеним позивач просить позов задовольнити, визнати ОСОБА_2 таким що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду клопотання про слухання справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином за місцем реєстрації, відзиву щодо позову та клопотань до суду не направив, про причини неявки в судове засідання не повідомив.

За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу серії ВАР №547584 від 30.01.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Туйськ І.І., зареєстрованого в реєстрі за №167, позивачка є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно від 05.03.2004 року №3003770, ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про склад сімї зареєстрованих осіб у житловому будинку станом на 15.03.2019 року Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області від 15.03.2019 року №561, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації 22.02.2012 року.

Відповідно до актів про проживаючих осіб в житловому будинку від 08.07.2019 року, 14.12.2012 року, комісія у складі депутата Кросносільської сільської ради Клеймьонової В.В., спеціаліста І-категорії юридичного відділу Бойко К.О., фахівця із соціальної роботи відділу у справах дітей та соціального захисту населення ОСОБА_3 , власника будинку та сусидів, складено акт про те, що гр.. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований, але не проживає більше 6 років фактично в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: проживати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386,391 Цивільного кодексу України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 Цивільного кодексу України).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім`ї власника будинку(квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, таким чином виникнення права членів сім`ї власника будинку(квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 15,16, 386, 391 ЦК гарантовано власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

У відповідності до положень норм статей 16,391,386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. ( ст.391 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, підлягає задоволенню, оскільки позивачем надано достатньо доказів, які б дозволили дійти обґрунтованого висновку про те, що відповідач дійсно без поважних причин не проживає у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

Розмір судового збору, що підлягає сплаті позивачем за подання позовної заяви про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (п. 2. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Отже, позивач, за подання позовної заяви в 2019 році, має сплатити судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 141, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, ч. 2 ст.405 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити порядок виконання рішення таким чином, що це рішення, після набрання ним законної сили, є підставою для зняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з реєстраційного обліку житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , судовий збір на користь держави у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривні 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.В. Добров