Справа № 242/1506/23
Провадження № 2/242/25/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 р. Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Клименко А.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лічман Інна Миколаївна, про звільнення спадкового майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ :

28.09.2023 р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом.

Стислий виклад позиції позивача. Заперечення відповідача.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . При оформленні спадщини після померлого, у вчиненні нотаріальних дій було відмовлено. Листом від 26.07.2023 р. приватним нотаріусом Лічман І.М. надано інформацію щодо накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно померлого ОСОБА_2 . Першою донецькою державною нотаріальною конторою 30.07.2012 р. на підставі постанови б/н від 11.07.2012 р. СВ УМВС України на Донецькій залізниці, вх№ 1415/02-32 від 30.07.2012 р. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 15.06.2023 р., на все майно ОСОБА_2 накладено арешт, обтяжувачем та заявником є СВ УМВС України на Донецькій залізниці, зареєстроване обтяження на все нерухоме майно Першою донецькою державною нотаріальною конторою. Листом від 08.08.2023 р. Департаментом з питань режимно-секретної діяльності МВС України було надано відповідь, в якому зазначено, що в галузевому державному архіві МВС України будь-яких відомостей з питань, порушених у вказаному запиті не виявлено. За інформацією Департаменту інформатизації МВС України станом на 07.08.2023 р. за даними інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_2 судимості н має. Разом з тим, є особою, стосовно якої 20.07.2012 р. Управлінням Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці в рамках кримінальної справи № 14080-1-1-2012/000329, Донецькій залізниці в рамках кримінальної справи № 14080-1-1-2012/000329, порушеної за ст..15, п.1 ч.2 ст.115 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалою Ясинуватського міського суду Донецької області від 19.07.2013 р. звільнено з-під варти зі зміною запобіжного заходу на підписку про невиїзд. Інші відомості до МВС України не надходили. У зв`язку із вищевикладеним просила зняти арешт з усього майна ОСОБА_2 , накладеного Першою донецькою державною нотаріальною конторою 30.07.2012 р. на підставі постанови б/н від 11.07.2012 р. СВ УМВС України на Донецькій залізниці, вх№ 1415/02-32 від 30.07.2012 р.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 28.09.2023 р. позовну заяву було залишено без руху, оскільки у заяві ціну позову не зазначено, не конкретизовано, з якого саме майна слід зняти арешт, та не надано доказів в обґрунтування вартості майна.

17.10.2023 р. було відкрито провадження по справі. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Ухвалою від 15.11.2023 р. позовну заяву залишено без руху, з матеріалів справи вбачається, що в рамках кримінального провадження № 14080-1-1-2012/000329, порушеного за ст..15, п.1 ч.2 ст.115 КК України, 11.07.2012 р. органом досудового слідства на рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 , було накладено арешт відповідно до КПК України в редакції 1960 р. Доказів в обґрунтування заявлених вимог не надано.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звертається до суду із позовною заявою, в якій просить звільнити майно, що належало ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під арешту, накладеного донецькою державною нотаріальною конторою 30.07.2012 р. на підставі постанови б/н від 11.07.2012 р. СВ УМВС України на Донецькій залізниці, вх..№ 1415/02-32 від 30.07.2012 р. Позивачка є єдиним спадкоємцем померлого, але не має змоги у зв`язку з накладенням арешту, оформити свої спадкові права.

Єдиним майном, яке належало померлому чоловіку, позивачка зазначає квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , однак через повномасштабне вторгнення Російської Федерації на території України документи що підтверджують право власності відсутні.

Факт накладення арешту вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу від 26.07.2023 р. під час підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину була виявлена інформація щодо наявності арештів на спадкодавця: арешт рухомого майна на все рухоме майно, обтяження № 12801001; арешт нерухомого майна невизначене майно, все нерухоме майно, обтяження № 12800859, де боржником є ОСОБА_3 .

В обґрунтування позову зазначено, що за інформацією Департаменту інформатизації МВС України станом на 07.08.2023 р. за даними інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 судимості не має. Разом з тим є особою, стосовно якої 20.07.2012 р. Управлінням Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці в рамках кримінальної справи № 14080-1-1-2012/000329, порушеної за ст..15, п.1 ч.2 ст.115 КК України застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Ухвалою Ясинуватського міського суду Донецької області від 19.07.2013 р. ОСОБА_3 було звільнено з-під варти, змінено запобіжний захід на підписку про невиїзд.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що в рамках кримінального провадження № 14080-1-1-2012/000329, порушеного за ст..15, п.1 ч.2 ст.115 КК України, 11.07.2012 р. органом досудового слідства на рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 , було накладено арешт відповідно до КПК України в редакції 1960 р.

Згідно повідомлення Першої донецької міської державної нотаріальної контори № 20/01-16 від 16.02.2024 р., надати копію постанови про накладення арешту на майно ОСОБА_2 не уявляється можливим у зв`язку з тим, що архів нотаріальної контори знаходиться в зоні тимчасово окупованої території України.

Таким чином, постанови про накладення арешту суду не надано, чи було відкрито виконавче провадження на підставі даної постанови не зазначено, як саме було вирішено кримінальну справу в рамках якої було накладено арешт та чи було виконано рішення суду не зазначено та доказів з приводу цього питання не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги не обгрунтовані, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно ст..19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Як передбачено ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду.

Накладений на майно арешт може бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба, або у разі закриття кримінальної справи відповідно до ст. 214 КПК України 1960 року.

У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення.

Відомостей про зняття арешту на підставі рішення слідчого або звернення до органу досудового слідства із відповідною заявою про зняття арешту матеріали справи не містять.

Враховуючи сформульований у постанові висновок у справі № 727/2878/19 про необхідність вирішення за правилами кримінального судочинства питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року, та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції суду за таких обставин Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого в пункті 49 постанови 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц, у частині того, що питання про скасування арешту майна, накладеного за КПК України 2012 року, після закриття слідчим кримінального провадження слід вирішувати за правилами цивільного судочинства.

Так, Велика Палата Верховного Суду вважає, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог про зняття арешту з майна позивача необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 317, 391 ЦК України, ст.ст.18, 56, 59, 71 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, , юридична адреса: Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул..Троїцька, 20А, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лічман Інна Миколаївна, юридична адреса: Одеська область, м.Одеса, вул..Пирогова, 7/9, про звільнення спадкового майна з-під арешту відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду області з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 29.02.2024 р.

Суддя