Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4846/23
Провадження № 2/711/493/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Булгакової Г.В.,

за участю: секретаря судового засідання Мелещенкової А.С.,

представника позивача за довіреністю Слинька М.Г., представника відповідачів адвоката Прядки В.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Прядки Віталія Михайловича про закриття провадження у цивільній справі за позовом Черкаської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно утримуваних грошових коштів,-

в с т а н о в и в:

27.07.2023 міський голова Бондаренко А.В. звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із вищевказаним позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив: стягнути з ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету м. Черкаси безпідставно утримані грошові кошти у розмірі 86 132,70 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь місцевого бюджету м. Черкаси безпідставно утримані грошові кошти у розмірі 78 528,18 грн.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.08.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

16.01.2024 від представника відповідачів адвоката Прядки В.М. надійшли клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Клопотання мотивовані тим, що з огляду на характер спору, суб`єктний склад правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Так, правова природа правовідносин, які виникли між сторонами полягає у тому, що ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 рішеннями Черкаської міської ради № 3-1173 від 13.09.2012 та № 3-1175 від 13.09.2012 надано в оренду земельну ділянку для використання її виключно у господарській діяльності, а п. 3.1 вказаного рішення, ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 зобов`язано укласти договір оренди землі з Черкаською міською радою. До позовної заяви в якості додатку додано розрахунок заборгованості користування земельної ділянкою ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 . Проте, вимоги про стягнення коштів заявлено до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як фізичних осіб. Позивачем не додано доказів, які б підтвердили факт не здійснення відповідачами господарської діяльності на території земельної ділянки, що б підтвердило статус особи в даній справи як такої, яка не здійснює господарську діяльність та дає можливість розгляду справи в порядку цивільного судочинства.

09.02.2024 від представника позивача за довіреністю ОСОБА_4 надійшли заперечення щодо клопотань про закриття провадження, в яких останній зазначив, що рішенням Черкаської міської ради № 3-1173 та № 3-1175 від 13.09.2012 не були реалізовані, відповідно договірні зобов`язання між сторонами не виникли. Доводи представника відповідачів щодо використання відповідачами земельної ділянки в господарській діяльності не заслуговують на увагу, свідчать про зловживання своїми правами та про суперечливу поведінку. Так, ухвалами Господарського суду Черкаської області від 12.06.2019 у справі № 925/212/19 та від 26.06.2019 у справі № 925/211/19 за клопотання адвоката Прядки В.М. провадження у справах про стягнення з відповідачів коштів за фактичне користування землею було закрито та роз`яснено Черкаській міській раді, що розгляд справи за вказаного суб`єктного складу має здійснюватися в порядку цивільного судочинства. Судом було встановлено, що згідно з актом від 22.04.2019 комісії Комітету самоорганізації населення макрорайону «Соборний» виконкому Черкаської міської ради про встановлення факту нездійснення підприємницької діяльності особою кожен з відповідачів у період з 2016 року та станом на день проведення обстеження не здійснювали жодного з видів господарської діяльності. Таким чином, Господарський суд Черкаської області визначив, що вказаний спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

В підготовчому судовому засіданні представник відповідачів адвокат Прядка В.М. клопотання про закриття провадження підтримав та просив його задовольнити, наголошував, що відповідачами на даний час здійснюється підприємницька діяльність.

Представник позивача за довіреністю Слинько М.Г. заперечував щодо задоволення клопотання.

Заслухавши думку представників сторін, вивчивши доводи клопотання про закриття провадження, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» («Zand v. Austria», заява № 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine», заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24). Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 22.12.2009 у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) наголосив, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту.

Статтями 124, 125 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Згідно вимог частини 1 статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватно-правових відносин.

Положеннями частини 1 статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, який статус у спірних правовідносинах має відповідач.

Відповідно до частини 1 статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина 2 статті 50 ЦК України).

Згідно зі статтею 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Частиною 1 статті 128 ГК України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 128 ГК України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

За частиною 1 статті 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Для встановлення факту користування земельною ділянкою з метою здійснення господарської чи підприємницької діяльності сторона має довести суду факт здійснення фізичною особою-підприємцем певної господарської діяльності на цій земельній ділянці (виготовлення і реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг з метою отримання прибутку).

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12.06.2018 у справі № 922/3204/17 та від 27.08.2020 у справі № 350/874/17.

Судом встановлено, що на момент звернення до суду з позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності (по частці) належало нерухоме майно, загальною площею 722,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 0,6156 га, кадастровий номер: :02:031:0012, яка перебуває у комунальній власності та відноситься до категорії земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення земельної ділянки - 03.13 для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-023 від 16.02.2023.

Рішенням Черкаської міської ради № 3-1173 від 13.09.2012 «Про надання фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 земельної ділянки в оренду по АДРЕСА_1 », зокрема, вирішено надати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 в спільне користування з асоціацією підприємств і організацій побутового обслуговування населення «Облпобутсоюз» земельну ділянку в межах території обслуговування будинку площею 6156 кв.м. по АДРЕСА_2 в оренду на 49 років з визначенням частки землекористування в розмірі 0,03052381 під приміщення, які використовуються під магазин-склад для оптово-роздрібної торгівлі за рахунок землекористування асоціації підприємств і організацій побутового обслуговування населення «Облпобутсоюз». Зобов`язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 укласти договір оренди землі з Черкаською міською радою, здійснивши його державну реєстрацію та надати один примірник Черкаській міській раді протягом двох місяців з дати прийняття рішення.

Рішенням Черкаської міської ради № 3-1175 від 13.09.2012 «Про надання фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 земельної ділянки в оренду по АДРЕСА_1 », зокрема, вирішено надати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в спільне користування з асоціацією підприємств і організацій побутового обслуговування населення «Облпобутсоюз» земельну ділянку в межах території обслуговування будинку площею 6156 кв.м. по АДРЕСА_2 в оренду на 49 років з визначенням частки землекористування в розмірі 0,03052381 під приміщення, які використовуються під магазин-склад для оптово-роздрібної торгівлі за рахунок землекористування асоціації підприємств і організацій побутового обслуговування населення «Облпобутсоюз». Зобов`язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 укласти договір оренди землі з Черкаською міською радою, здійснивши його державну реєстрацію та надати один примірник Черкаській міській раді протягом двох місяців з дати прийняття рішення.

Звертаючись до суду з даною позовною заявою та обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги представник Черкаської міської ради зазначав, що у зв`язку з відмовою відповідачів від укладення договору оренди земельної ділянки комунальної власності та договору про відшкодування збитків (неодержаного доходу) за адресою: АДРЕСА_1 , ухиленням від сплати безпідставно збереженої за рахунок Черкаської міської ради орендної плати, порушено право територіальної громади м. Черкаси.

Згідно відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з березня 1995 року зареєстровані як фізичні особи-підприємці і наразі їх підприємницька діяльність не припинена.

З огляду на наведене, враховуючи, що рішеннями Черкаської міської ради № 3-1173 від 13.09.2012 та № 3-1175 від 13.09.2012 ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку по АДРЕСА_2 для використання її у господарській діяльності, а також зобов`язано їх укласти відповідні договори оренди землі з Черкаською міською радою, на території земельної ділянки відповідачами здійснюється господарська діяльність, протилежного суду не доведено, суд вважає, що позов про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 безпідставно утримуваних грошових коштів підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, як спір, що виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 255, 258-260, 263, 353-355 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Прядки Віталія Михайловича про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у цивільній справі за позовом Черкаської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно утримуваних грошових коштів - закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасники справи, яким ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їм відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 04.03.2024.

Головуючий: Г. В. Булгакова