Справа № 545/3108/23
Провадження № 2/545/288/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2024 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі :

головуючого судді Потетія А.Г.,

з участю секретаря Мамишевої А.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання дій по зняттю з реєстрації обліку проживаючих у квартирі неправомірними та вселення в квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання дій по зняттю з реєстрації обліку проживаючих у квартирі неправомірними та вселення в квартиру.

В обґрунтування позову зазначила, що З відповідачем ОСОБА_2 - ОСОБА_1 зареєструвала шлюб 10.11.2012 року, від даного шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживали з ними.

Після реєстрації шлюбу сторони, а пізніше і син ОСОБА_4 , стали проживати у батьків ОСОБА_1 у м. Зінькові.

По обоюдній домовленості подружжя ОСОБА_6 вирішили купити двокімнатну квартиру у приватного акціонерного товариства «Комбінат виробничих підприємств».

Отримавши цю квартиру вони за сумісні сімейні гроші провели в ній електрику, всі штукатурні роботи стін та стелі, купили та встановили вікна і двері, встроїли підлогу із ламінату. У квартирі поклеїли шпалери, облаштували балкон, обклеїли кахлем туалет та ванну, виконали інші роботи. Купили у квартиру газову плиту, холодильник, меблі, витяжку та інші речі, які необхідні для користування.

У середині 2018 року вони закінчили ремонт у цій квартирі і поселилися в ній для проживання з сином ОСОБА_4 .

05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 , син ОСОБА_4 та чоловік ОСОБА_2 були зареєстровані проживаючими в квартирі АДРЕСА_1 , де постійно проживали з літа 2018 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_5 і також став проживати у цій квартирі. Ця двокімнатна квартира загальною площею 70, 3 кв. м., а житловою площею 32, 3 кв. м., як з`ясувалося у 2023 році, належить на праві власності батькові чоловіка позивача ОСОБА_3 , згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 грудня 2016 року, який тут ніколи не проживав, а зареєстрований проживаючим в с. Дейкалівка Зінківського району, де проживає весь час. Він на своє ім`я 30 серпня 2016 року заключив договір купівлі - продажу цієї квартири.

11 листопада 2016 року відповідач ОСОБА_3 склав довіреність на ім`я свого сина, відповідача по справі ОСОБА_2 , якою надав йому право представляти його інтереси з усіх без винятку питань, по укладанню та переукладанню від його імені та в його інтересах всі дозволені законом угоди, спрямовані на виконання робіт, надання послуг щодо належної йому квартири, також виконувати всі інші дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності та інші дії, які стосуються квартири АДРЕСА_1 .

Бувший чоловік розпоряджався цією квартирою на власний розсуд, погоджуючи з позивачем всі дії по ремонту квартири і по оплаті за комунальні послуги та інші виплати. Сторони сумісно володіли, користувалися та розпоряджалися нею і вчиняли дії, які передбачені законом, в тому числі по дорученню свого батька відповідач ОСОБА_2 зареєстрував їх проживаючими у цій квартирі.

У червні місяці 2023 року відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який судом розірваний 19 липня 2023 року.

Як позивач, так і її малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з дня вселення у цю квартиру постійно проживали у ній з батьком ОСОБА_2 до березня 2023 року, тобто по день, коли відповідач ОСОБА_2 перейшов проживати до співмешканки у будинок АДРЕСА_2 , а потім замінив на вхідних дверях серцевину нижнього замка.

Однак ОСОБА_1 відкрила цей замок і продовжувала проживати в цій квартирі з дітьми, використовуючи старий замок.

07 липня 2023 року відповідач ОСОБА_2 замінив замок на вхідних дверях квартири і ключі їй не передав, чим самим став перешкоджати позивачу і двом неповнолітнім дітям користуватися квартирою, позбавивши її та дітей доступу до спірного житлового приміщення, в якому залишилися їх одяг, білизна, взуття, меблі, холодильник та інше майно, яке вони з відповідачем купили, проживаючи однією сім`єю. На прохання позивача про надання доступу до квартири для проживання в ній з малолітніми дітьми бувший чоловік не реагував, ключі від замка вхідних дверей не надав і став активно виносити її та дітей речі з квартири, а потім їх частину відповідачі перевезли до батьків позивача у м. Зіньків. Інші речі її та дітей одяг, взуття, документи та речі, які вони купили за сімейні сумісні кошти залишилися у квартирі (меблі, холодильник та ін.). В цей же день він поставив охоронну сигналізацію у квартирі, заключивши договір з охоронним підприємством, не включивши позивача та дітей, як проживаючих у квартирі осіб.

Чоловік пізніше повернув їй паспорт, привласнивши 3 тисячі американських доларів, які позивач накопила для дітей, її предмети для професійного користування та інші документи не повернув.

Незважаючи на те, що малолітній син ОСОБА_4 з 1 вересня 2003 року повинен йти на навчання до Розсошенської гімназії Щербанівської сільської ради він позбавлений цього права, так як вимушений проживати в м. Зіньків, в зв`язку з перешкоджанням його батьком та дідом проживати та користуватися квартирою АДРЕСА_1 .

Іншого постійного місця проживання та права власності на нього ні позивач, ні неповнолітні діти не мають.

Крім цього, відповідач без дозволу ОСОБА_1 , в порушення чинного законодавства, діючи по довіреності батька, 03 липня 2023 року зняв її та неповнолітнього сина ОСОБА_4 з реєстрації у Щербанівській територіальній громаді місця проживання у цій квартирі, хоча раніше, як він, так і його батько ОСОБА_3 , який надавав довіреністю сину розпоряджатися квартирою, дозволили провести реєстрацію та їх проживання.

Їх неправомірні дії протирічать ст. 16 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та ст. ст. 50, 51 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 7 лютого 2022 року № 265, оскільки зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву. Такий порядок діє і відносно позивача. Згоди на зняття з цього обліку позивач не надавала.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 19 ЦК, особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право або відновлення становища, яке існувало до порушення;

Відповідно до ст. 12 ЦПК, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказами позивача та неповнолітніх дітей постійного проживання у спірній квартирі є: свідоцтво про реєстрацію шлюбу та народження дітей, наявність реєстрації у квартирі, як позивача, неповнолітнього сина ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_2 , довідка із школи про навчання сина ОСОБА_4 , довіреність, видана на ім`я бувшого чоловіка його батьком та наявність особистого майна позивача та дітей, їх спільного майна, яке придбане за сумісні кошти, її речей для професійних занять та індивідуального користування, які знаходяться в квартирі, матеріалами з відділу поліції №2 Полтавського РУП, показання свідків та ін.

Доказами неправомірного зняття з обліку проживаючих у цій квартирі, тобто позивача та десятирічного син ОСОБА_4 , є лист виконавчого комітету від 14 липня 2023 року №02-13/1541, із якого видно, що за заявою ОСОБА_2 вони були зняті з реєстрації місця проживання без їх згоди, копією заяви ОСОБА_2 у виконавчий комітет про зняття її та десятирічного сина ОСОБА_4 із зареєстрованого місця проживання, копією витягу з реєстру територіальної громади про зняття з місця реєстрації 03 липня 2023 року, копіями про реєстрацію шлюбу та народження сина ОСОБА_4 , довідкою зі школи від 10 липня 2003 року.

Доказами про зміну замка на вхідних дверях квартири відповідачем ОСОБА_2 07 липня 2023 року на вхідних дверях у квартиру АДРЕСА_1 є: звернення позивача у поліцію Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області та які прийняті міри працівниками поліції (рапортами, протоколом прийняття заяви), відео та аудіо записи дій самого ОСОБА_2 , встановлення ним 07 липня 2023 року охоронної сигналізації, актом від 07 липня 2023 року, СМС повідомленнями, як відповідачів, так і позивача, відео матеріалами про привезення відповідачами із квартири її батьком у м. Зіньків мішків із її речами, речами дітей, показання свідків та ін.

Вищезазначені докази (письмові та показання свідків) є належними, достовірними та достатніми, оскільки у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, тобто про перешкоджання відповідачами користування жилим приміщенням, як мені, так і двом малолітнім дітям, також неправомірне зняття із зареєстрованого місця проживання.

У статті 7 ЖК Української PCP передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і з порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Положенням п. 4 ст. 9 Житлового Кодексу Української PCP (далі ЖК) передбачено, що житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожує обвалом, а ст. 168 цього ж Кодексузазначає, що укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем.

Дострокове розірвання договору найму жилого приміщення з ініціативи наймодавця можливе лише за згодою наймача.

Договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім`ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці.

Договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений, так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку (квартирі), а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 64 ЖК, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Приписами ст. 398 ЦК встановлено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом, а ст. 399 ЦК зазначає, що право володіння припиняється у разі: відмови володільця від володіння майном; витребування майна від володільця власником майна або іншою особою; знищення майна.

Право володіння припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Частина 1 ст. 401 ЦК передбачає, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Таким чином, проживаючи в квартирі на законних підставах тривалий час і поселившись туди на підставі довіреності власника квартири, яку він видав бувшому чоловікові ОСОБА_1 та двоє їх малолітніх дітей набули такого права.

Дії відповідачів по перешкоджанню проживати та користуватися цією квартирою та зняття з реєстрації місця позивача та малолітнього сина ОСОБА_4 проживання є неправомірними, так як і дії виконавчого комітету, в зв`язку з чим вони підлягають вселенню у квартиру.

Вважає рішення виконкому Щербанівської сільської ради Полтавського району та області про зняття її та сина з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою неправомірним, оскільки згоди на зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, позивач не надавала, вони на законних підставах вселилися у спірну квартиру, мають право проживання та користування нею , іншого власного житла, окрім спірного, не мають, у зв`язку з чим не можуть бути виселені, а тому звернулася до суду із вказаним позовом.

Від представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_7 на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому останній проти його задоволення заперечував в повному обсязі.

Вказав, що право власності є приоритетнішим над правом на житло.

Доводи позивача про позбавлення її, діями відповідачів, права користування та проживання у помешканні є безпідставними, оскільки згідно ч. 3 ст. 1 ЗУ « Про надання публічних ( електронних публічних ) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні » , декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила.

Власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, що і було зроблено відповідачем ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого, на підставі виданої довіреності, під час зняття позивача із сином із реєстраційного обліку, діяв відповідач ОСОБА_2 .

Процедура зняття позивача разом із неповнолітнім сином із реєстраційного обліку за адресою : АДРЕСА_3 , повністю дотримана та відповідає вимогам чинного законодавства України.

Від представника відповідача - Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області на адресу суду також надійшов відзив на позов, в якому він прохав в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Вказав, що У зв`язку з надходженням позовної заяви ОСОБА_1 виконавчий комітет Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області вважає за необхідне зазначити наступне.

Виконавчий комітет Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області при проведенні реєстрації зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання гр. ОСОБА_1 та її малолітнього сина гр. ОСОБА_8 діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі - Закон) зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: за заявою власника житлаприватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьківабо інших законних представників дитиничи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батькамиабо іншими законними представниками чи одним із них.

При цьому, виходячи з ч. 2 ст. 18 Закону зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини не здійснюєтьсяза заявою власника житла, якщо власником такого житла є один із батьків або інших законних представників дитини.

Разом з тим, при зверненні про зняття позивача з її малолітнім сином з реєстрації місця проживання заявник гр. ОСОБА_2 діяв в інтересах власника житла гр. ОСОБА_3 .

Відповідно керуючись п. 2 ч. І ст. 18 Закону при знятиіз задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) матері дитини за зверненням власника житла (звернення подано представником) дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом з одним з батьків.

Вказано норма п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону кореспондує ч. З ст. 29 Цивільного кодексу України, згідно з якою місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків(усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Оскільки власником житла гр. ОСОБА_3 (з залученням представника за довіреністю гр. ОСОБА_2 ) було подано заяву про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) позивачки, її малолітній син підлягав зняттю з реєстрації в силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону. Вказана норма попереджає виникнення ситуацій, за яких дитина до 14 років матиме інше місце проживання, аніж її батьки, що суперечить вимогам ч. З ст. 29 Цивільного кодексу України.

При цьому, ч. 2 ст. 18 Закону не підлягає застосуванню у цьому випадку, адже власником житла не є один з батьків гр. ОСОБА_8 . Більш того, за результатами зняття з задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) гр. ОСОБА_9 за відповідною адресою ( АДРЕСА_3 ) жоден з батьків не має зареєстрованого (задекларованого) місця проживання.

Таким чином, п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону встановлює імперативну вимогу щодо зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини у разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини.

У контексті посилання позивачки на пп. 50, 51 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого Постановою КМУ від 07.02.2022 року № 265 (зі змінами та доповненнями) (далі - Порядок) як обгрунтування неправомірності дій виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області зауважимо наступне.

У ч. 6 ст. 18 Закону та п. 51 Порядку передбачено, що подання заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини віком до 14 років або особи, визнаної судом обмежено дієздатною або недієздатною, здійснюється одним із батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників.

Тобто згода іншого з батьків вимагається у разі подання такої заяви іншим з батьків. У свою чергу у даному випадку заяву подано власником житла (хоч і з залученням представника, який є батьком неповнолітнього, однак витупає він від шені саме власника житла, а не від власного імені).

Таким чином, положення п. 51 Порядку не підлягають застосуванню, оскільки заяву подано власником житла (його представником), а неповнолітній гр. ОСОБА_8 підлягав обов`язковому зняттю з зареєстрованого (задекларованого) місця проживання на підставі імперативної вимоги п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону.

Виконавчий комітет Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області діяв виключно у межах, у спосіб та порядку, передбаченому чинним законодавством про надання публічних послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні, та відсутні будь-які правові підстави для визнання дій зі зняття з зареєстрованого місця проживання позивачки з її малолітнім сином неправомірними.

На підставі зазначеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог до виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_10 позов підтримали та прохали його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_11 та представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_12 проти задоволення позову заперечували в повному обсязі.

Представник відповідача Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області - проти задоволення позову також заперечувала.

Позивачка та її представник адвокат Павленко А.І. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги надавши пояснення аналогічні тим , що викладені в позові.

Представники відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району заперечили щодо позову надавши пояснення відповідно до наданих відзивів на позов. При цьому звернувши увагу на те, що відповідач ОСОБА_2 діяв не з власної ініціативи, а висловлюючи волю власника квартири ОСОБА_3 , який уповноважив його на такі дії надавши відповідну довіреність а представник Щербанівської сільської ради звернув увагу на ту обставину, що орган самоврядування відповідно до вимог закону не міг прийняти іншого рішення щодо як зняття осіб з реєстрації за вимогою власника житла.

Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, представників відповідачів, свідків , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

За правилом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.11.2012 року, який розірвано рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 19.07.2023 року.

За час перебування у шлюбі у них народилися діти - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В середині 2018 року позивач, її чоловік ОСОБА_2 та син ОСОБА_4 оселилися в квартирі АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить батькові відповідача - ОСОБА_2 - ОСОБА_3

11.11.2016 року відповідач ОСОБА_3 видав на ім`я відповідача ОСОБА_2 . Довіреність, якою уповноважив останнього бути його представником у будь-яких органах державної чи недержавної власності з питань державної реєстрації на його ім`я права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_3

03.07.2023 року відповідач ОСОБА_3 видав на ім`я відповідача ОСОБА_2 . Довіреність, якою уповноважив останнього представляти його інтереси в усіх підприємствах, установах та організаціях, незалежно від форми власності та підпорядкування, з питань, що стосуватимуться його як власника квартири АДРЕСА_1 , в тому числі з питань, що стосуються зняття з реєстрації місця проживання осіб у вказаній квартирі.

З матеріалів справи не вбачається та в судовому засіданні не встановлено, що позивачка вчиняла будь-які дії щодо оскарження укладеного правочину щодо права власності та виданої довіреності ОСОБА_3 на ім`я сина ОСОБА_2

03.07.2023 року відповідач ОСОБА_2 , діючи від імені батька ОСОБА_3 ( власника квартири ), на підставі виданої довіреності від 03.07.2023 року, звернувся до Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, як органу реєстрації, із заявою про зняття позивача та її неповнолітнього сина ОСОБА_4 із задекларованого/зареєстрованого місця проживання за адресою : АДРЕСА_3 , що цього ж дня і було зроблено відповідачем Виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, з чим не погоджується позивач.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є приоритетнішим над правом на житло.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання.

Відносини у сфері надання публічних ( електронних публічних ) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання ( перебування ) фізичних осіб в Україні , встановлення порядку надання таких послуг та порядок внесення даних регулюються законом України « Про надання публічних ( електронних публічних ) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні » та порядком та Порядком декларування та реєстрації місця проживання ( перебування ), затвердженого постановою КМУ від 07.02.2022 року № 265.

Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України « Про надання публічних ( електронних публічних ) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні » , Декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила.

За приписами ч. 2 ст. 4 цього Закону порядок декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання, скасування декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), форми декларацій (заяв), що подаються для декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого та зареєстрованого місця проживання (перебування), а також порядок ведення реєстру територіальної громади, надання та передачі інформації з та до такого реєстру визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265 затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування).

Цей Порядок визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів.

Пунктом 61 Порядку вказується, що у разі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою власника житла про зняття особи (осіб) із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) власник житла подає: документ, що посвідчує особу (у разі особистого звернення); документ, що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи (осіб), що знімається.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 18 ЗУ « Про надання публічних ( електронних публічних ) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні » вбачається, що зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання ( перебування ) дитини не здійснюється за заявою власника житла, якщо власником такого житла є один із батьків або інших законних представників дитини.

Норма п.2 ч.1 ст. 18 Закону кореспондує ч. 3 ст. 29 ЦК України, згідно з якою місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків ( усиновлювачів ) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками ( усиновлювачами, опікуном ) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Оскільки власником житла ОСОБА_3 ( із залученням представника за довіреністю ОСОБА_2 ) було подано заяву про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання ( перебування ) позивачки, її малолітній син підлягав зняттю з реєстрації в силу вимог п.2 ч.1 ст. 18 Закону. Вказана норма попереджає виникнення ситуацій, за яких дитина до 14 років матиме інше місце проживання, аніж її батьки, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 29 ЦК України.

Тобто, чинне законодавство України передбачає загальне правило за яким діти повинні бути зареєстровані біля одного із батьків, а тому з врахуванням наявності правових підстав для зняття із реєстрації батьків (у даному випадку матері із якою була зареєстрована дитина), законодавством передбачене також зняття з реєстрації дитини.

При цьому, ч. 2 ст. 18 ЗУ « Про надання публічних ( електронних публічних ) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні » не підлягає застосуванню в даній ситуації, адже власником житла не є один з батьків малолітнього ОСОБА_8 .

Крім того, жоден із батьків малолітнього ОСОБА_8 не мав на час вчинення реєстраційних дій зареєстрованого ( задекларованого ) місця проживання за адресою : АДРЕСА_3 , що підтверджується матеріалами справи.

Посилання позивача у позовній заяві на неправомірність її зняття з реєстрації за адресою проживання з підстав відсутності її згоди на таке зняття по відношенню як до себе , так і до свого неповнолітнього сина, згідно ст. 16 Закону України « про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є безпідставними, оскільки остання не регулює вказані правовідносини.

У контексті посилання позивача на пп. 50,51 Порядку декларування та реєстрації місця проживання ( перебування ), затвердженого Постановою КМУ від 07.02.2022 року № 265, як обґрунтування неправомірності дій Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Частиною 6 ст. 18 Закону України « Про надання публічних ( електронних публічних ) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні » та п. 51 Порядку передбачено, що подання заяви про зняття із задекларованого ( зареєстрованого ) місця проживання ( перебування ) дитини віком до 14 років або особи, визнаної судом обмежено дієздатною або недієздатною, здійснюється одним із батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників.

Таким чином, згода іншого з батьків вимагається у разі подання такої заяви іншим з батьків.

В даному випадку заяву подано власником житла ( хоч і з залученням представника, який є батьком неповнолітнього, однак виступає він від імені саме власника житла, а не від власного імені ).

Тобто, положення п. 51 Порядку не підлягають застосуванню, оскільки заяву подано власником житла, від імені та в інтересах якого діяв представник по довіреності , а неповнолітній ОСОБА_8 підлягав обов`язковому зняттю з зареєстрованого ( задекларованого ) місця проживання на підставі імперативної вимоги п. 2 ч. 1 ст. 18 ЗУ « Про надання публічних ( електронних публічних ) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні ».

Суд критично відноситься до показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 та відеозаписів, наданих позивачем на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, оскільки дані докази жодним чином не спростовують правомірність подачі відповідачем ОСОБА_2 від імені відповідача ОСОБА_3 , на підставі виданої довіреності, заяви про зняття із задекларованого ( зареєстрованого ) місця проживання позивачки та її малолітнього сина та вчинення відповідачем - Виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області дій по зняттю з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 та не можуть вплинути на зміст прийнятого рішення. Так вказані свідки на наданий позивачкою відеозапис подій лише засвідчили факт наявності конфлікту під час виселення позивачки із квартири не вказуючи на обставини які мають значення для вирішення питання щодо законності чи протиправності дій щодо зняття з реєстрації у квартирі належній відповідача ОСОБА_3 позивачки та малолітнього сина.

При цьому слід зауважити, що Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», забороняє зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини за заявою власника житла лише якщо власником такого житла є один із батьків або інших законних представників дитини.

В ході судового розгляду сторонами не заперечувалась та обставина, що власником квартири АДРЕСА_1 являється ОСОБА_3 , а тому така обставина не підлягає доказуванню у відповідності до положень ч.1 ст. 82 ЦПК України, як така, що визнана учасниками справи.

Таким чином суд визнає такими, що є правомірними дії як відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 так і Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області щодо зняття позивачки та її сина із реєстрації за місцем проживання є правомірними, такими, що відповідають вимогам Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», «Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування)», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №265 від 07.02.2022.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлення порядку надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг регулюються Законом України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні".

З а приписами ч. 2 ст. 4 цього Закону порядок декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання, скасування декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), форми декларацій (заяв), що подаються для декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого та зареєстрованого місця проживання (перебування), а також порядок ведення реєстру територіальної громади, надання та передачі інформації з та до такого реєстру визначаються Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265 затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування).

Цей Порядок визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності.

Відповідно до ч. 4 вказаної етап і разом із заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), що подається у паперовій формі, така особа подає паспортний документ особи, а також у випадках та порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України, - військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Разом з тим, відповідно до пп. 5 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою згідно з додатком 6.

Згідно п. 57 Порядку у разі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою про зняття із задекларованого/ зареєстрованого місця проживання (перебування) особа подає: паспортний документ (у разі особистого звернення); свідоцтво про народження (у разі зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання дітей віком до 14 років); документ або відомості, що підтверджують сплату адміністративного збору; військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку); рішення про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання, прийняте відповідним територіальним органом ДМС, або рішення про оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном, прийняте відповідною закордонною дипломатичною установою України, у разі зняття із задекларованого/ зареєстрованого місця проживання особи у зв`язку з оформленням їй документів для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном.

Пунктом 61 Порядку вказується, що у разі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою власника житла про зняття особи (осіб) із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) власник житла подає: документ, що посвідчує особу (у разі особистого звернення); документ,що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи (осіб), що знімається.

Даним Порядком також визначено порядок оскарження дій органу реєстрації.

Пунктами 91, 92 Порядку передбачено, що відомості про задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування)/зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи скасовуються органом реєстрації у разі проведення реєстраційних дій з порушенням вимог, встановлених законом.

У разі виявлення реєстраційних дій, проведених з порушенням вимог, встановлених законом, керівник органу реєстрації проводить перевірку підстав для декларування/реєстрації/зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, за її результатами складає висновок та приймає рішення про скасування декларування/реєстрації/зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи.

Після дотримання даного алгоритму рішення, дії чи бездіяльність органу реєстрації (в тому числі через центр надання адміністративних послуг) можуть оскаржуватися в судовому порядку.

Доводи позивача про позбавлення її, діями відповідачів, права користування та проживання у помешканні є безпідставними та спростовуються ч. 3 ст. 1 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" згідно якого декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила.

Відповідно до ст. 317 ч. 1 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ч. 1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ч. 2 ЦК України).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та

розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) про визнання особи безвісно відсутньою; 5) про оголошення фізичної особи померлою.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17.07.1997 р. №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Вище зазначене та аналіз змісту вказаних норм права , встановлених судом фактів підлягають відмові в задоволенні позовні вимоги про визнання дій ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Щербанівської територіальної громади Полтавського району Полтавської області по зняттю з реєстраційного обліку ОСОБА_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у квартирі АДРЕСА_1 неправомірними .

Оскільки позовна вимога про вселення ОСОБА_1 та синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до спірної квартири АДРЕСА_1 є похідною від основної позовної вимоги про визнання дій по зняттю з реєстраційного обліку проживаючих у квартирі неправомірними, в задоволенні якої відмовлено, вона також не підлягає задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Так судові витрати понесені ОСОБА_1 у виді судового збору в розмірі 2147 грн.20 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 12000 грн.00 коп. підлягають віднесенню за її рахунок.

Керуючись ст.ст. 12,13,141,259,263-265,352 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання дій по зняттю з реєстраційного обліку проживаючих у квартирі неправомірними та вселення .

Судові витрати понесені ОСОБА_1 у виді судового збору в розмірі 2147 грн.20 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 12000 грн.00 коп. віднести за її рахунок.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його оголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: А. Г. Потетій