КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/442/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 року місто Київ

справа №752/6419/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Хоменко В.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договірних зобов'язань виконаними, розірвання угоди та стягнення надмірно сплачених коштів,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив:

визнати його договірні зобов'язання перед ТОВ «Авто Просто» за угодою №380002 від 17 листопада 2011 року виконаними в повному обсязі в частині сплати чистих внесків в оплату вартості авто та в частині сплати внесків в оплату послуг, а також визнати дату завершення надання послуг йому від ТОВ «Авто Просто», направлених на отримання авто, в момент отримання авто ним у власність, а саме 24 липня 2012 року;

розірвати угоду №380002 від 17 листопада 2011 року у зв'язку з її повним виконанням ним та ТОВ «Авто Просто»;

стягнути з ТОВ «Авто Просто» на його користь 101289,62 грн. надмірно сплачених коштів за угодою №380002 від 17 листопада 2011 року, які підлягають поверненню.

В обґрунтування вимог посилався на те, що в провадженні Бабушкінського районного суду міста Дніпра знаходиться справа №932/6654/22 за позовом ТОВ «Авто Просто» до нього про стягнення заборгованості у розмірі 205228,55 грн.

Вказував, що 17 листопада 2011 року він уклав з відповідачем Угоду №380002 з додатками до неї, за умовами якої ним було отримано послуги, спрямовані на отримання автомобіля марки Chery модель Tiggo, вартістю 129600 грн.

Зазначав, що саму структуру позовних вимог відповідачем було сформовано за рахунок його необгрунтованої заборгованості, вказуючи на те, що розмір його заборгованості перед відповідачем за вказаною угодою складає 41,2937% від поточної вартості автомобіля, що становить 250228,55 грн.

Посилався на те, що з позовної заяви ТОВ «Авто Просто» незрозуміло за що саме нараховується заборгованість, так як відповідно до предмета наведеної угоди, відповідачем вже було надано послуги, направленні на отримання транспортного засобу позивачем у період 2012 року.

Вказував, що відповідно до вказаної угоди, станом на день її підписання, вартість транспортного засобу становила 129600 грн.

Зазначав, що відповідач вказував, що на момент відкриття провадження у справі №932/6654/22 було сплачено 96124,09 грн. чистих внесків в оплату вартості транспортного засобу, 135246,16 грн. вартості наданих послуг, 14476,03 грн. внесків по страховому платежу та 13498,22 грн. внесків по страхуванню авто, що разом становить 264046,80 грн.

Посилався на те, що з метою виконання ним зобов'язань були підписані договори поруки з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Вказував, що оціночна вартість авто 2011 року випуску з урахуванням зносу та року випуску, станом на 2022 рік, не може складати розраховану відповідачем вартість 391248 грн., зважаючи на те, що у 2011 році вартість цього транспортного засобу становило 129600 грн.

Зазначав, що нараховуючи йому заборгованість по внескам за надані послуги, відповідач не зазначає дату закінчення надання вказаних послуг.

Посилався на те, що у період з моменту підписання угоди (2011 рік) та до кінця 2012 року ним було сплачено в рахунок наданих послуг 29457,60 грн.

Вказував, що ним на теперішній час вже надмірно сплачено 105788,58 грн. за послуги, які начебто надаються.

Зазначав, що враховуючи, що умовами договору №380002 від 17 листопада 2011 року не передбачено зобов'язання позивача продовжувати фінансувати за власні кошти отримання транспортного засобу, а відсутність визначеного терміну виконання та загального розміру грошового зобов'язання - подальше стягнення будь-яких внесків (після отримання автомобіля 2012 року), є таким, що суперечить Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилався на те, що беручи до уваги вартість транспортного засобу на момент його отримання ним і фактично сплачені чисті внески в рахунок вартості автомобіля, вважає доцільним, провести взаєморозрахунок та здійснити зарахування до чистих внесків залишок вартості авто за рахунок сплачених внесків відповідача та розірвати спірну угоду.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 серпня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

На обґрунтування вимог посилалася на те, що доводи суду першої інстанції про разову сплату ним вартості послуг відповідача не відповідають навіть розрахункам самого відповідача.

Вказував, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог і за межі наданих доказів, встановивши, що загальний розмір його начебто заборгованості перед відповідачем полягає лише у сплаті вартості транспортного засобу, яка збільшується відповідачем на власний розсуд.

Зазначав, що всупереч наявному в матеріалах справи розрахунку відповідача, встановив його заборгованість перед відповідачем саме за вартість транспортного засобу, не беручи до уваги той факт, що грошові кошти, які сплачувались ним відповідачу, зараховувались відповідачем в рахунок погашення вартості транспортного засобу та в рахунок надання послуг, направлених на придбання ним транспортного засобу.

Посилався на те, що суд першої інстанції здійснює підміну понять та обставин, яка полягає у встановленні обставин начебто його заборгованості саме в частині вартості транспортного засобу, замість встановлення цільового призначення його коштів, які він сплатив раніше, і які продовжують нараховуватися йому в рахунок вартості послуг, направлених на отримання ним транспортного засобу.

Вказував, що судом першої інстанції не було надано оцінки розрахунку, який було додано до позовної заяви та була визначена можливість нарахування відповідачем йому та іншим особам за аналогічними правовідносинами грошові вимоги за послуги направленні на отримання авто, яке він отримав у власність у 2012 році.

Зазначав, що вказані вище обставини свідчать про незрозумілу та очевидно упереджену позицію суду першої інстанції з метою збереження угоди №380002 від 17 листопада 2011 року.

01 листопада 2023 року на адресу Київського апеляційного суду від відповідача ТОВ «Авто Просто» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилаючись на порушення позивачем забов'язань за угодою просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 та треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Згідно з п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін можуть бути розглянуті справи, якщо наявні виключно вимоги майнового характеру і розмір ціни позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Якщо ж у справі наявні вимоги немайнового характеру, то розгляд такої справи здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом заявив вимоги про визнання договірних зобов'язань виконаними, розірвання угоди та стягнення надмірно сплачених коштів.

Тобто позовна заява містить як вимоги майнового характеру, так і не майнового.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, воно ухвалено у порядку спрощеного позовного провадження.

Отже, всупереч вищенаведеним нормам процесуального права, суд першої інстанції розглянув і вирішив дану справу у якій заявлено, у тому числі, і вимоги немайнового характеру в порядку спрощеного позовного провадження, а не за правилами загального позовного провадження.

А відтак, судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми процесуального права, отже рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, передбачених пунктом 7 частини 3 статті 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення по суті спору.

Колегія суддів приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання договірних зобов'язань виконаними, розірвання угоди та стягнення надмірно сплачених коштів задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 17листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто», укладено Угоду №380002 з метою придбання автомобіля марки «Chery Tiggo», вартістю 129 600 грн.

Згідно з ст.1 вказаної Угоди, її предметом є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання Автомобіля. Угода укладається шляхом підписання сторонами Угоди, Додатку №1 та Додатку №2, які є невід'ємними частинами Угоди.

Відповідно до Додатку №1 до Угоди №380002 від 17 листопада 2011 року сторони дійшли згоди, щодо надання автомобіля марки «Chery Tiggo», за ціною 129 600 грн., з графіком внесків 120 платежів, зі сплатою послуги, пов'язаної зі вступом до системи у розмірі 3,00%, а саме 4665,60 грн., щомісячного цілого чистого внеску 0,8333%, щомісячного внеску в оплату послуг 0,065%, оплатою за послуги, пов'язанні з видачею автомобіля за системою 3,00 %, також в даному додатку було вказано, що постачальником є підприємство, з яким позивачем укладено договір на постачання автомобіля.

Відповідно до Акта вибору автомобіля від 01 серпня 2012 року ОСОБА_1 обрано автомобіль марки «Chery Tiggo».

Сторонами не заперечується, що вказаний автомобіль в подальшому передано позивачу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 31 липня 2012 року.

Пунктом 2.1. статті 2 Додатку № 2 до Угоди № 380002 від 17 листопада 2011 року визначено, що поточна ціна автомобіля є критерієм для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених Угодою, протягом всього строку існування групи, та повідомляється Авто Просто постачальником.

З огляду на вищезазначену Угоду з Додатками та договір купівлі-продажу №114028-Y02896 від 24 липня 2012 року, позивач взяв на себе зобов'язання сплатити ціну отриманого автомобіля марки «Chery Tiggo», страхові внески та винагороду відповідача відповідно до графіку внесків - строком до 13 грудня 2021 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позивача перед ТОВ «Авто Просто», 12 липня 2012 року між відповідачем та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 укладено договори поруки.

Вважаючи, що грошові зобов'язання позивача виконані в повному обсязі, враховуючи визначену у договорі ціну автомобіля та суму фактично здійснених виплат за придбаний транспортний засіб, представник позивача звернувся до ТОВ «Авто Просто» із заявою про розірвання Угоди №380002 від 17 листопада 2011 року та вимогою про повернення надмірно сплачених коштів в розмірі 72312,67 грн., які залишені відповідачем без реагування.

Заперечуючи проти позову, відповідач подав до суду першої інстанції відзив, в якому вказував на те, що у період з 14 листопада 2011 року по 13 грудня 2021 року позивачем на виконання укладених сторонами договорів здійснено 95 платежів, згідно з якими сплачено всього 264046,80 грн., де: 96124,09 грн. - внески в оплату вартості авто/чистий внесок, внески в оплату щомісячних послуг - 135246,16 грн., внески в оплату страхового платежу - 14478,03 грн., внески по страхуванню авто - 13498,92 грн., таким чином сплачено 58,7063 % від ціни автомобіля.

З матеріалів справи також вбачається, що в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває справа №932/6654/22 (провадження № 2/932/2200/22) за позовом ТОВ «Авто Просто» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу.

ТОВ «Авто Просто» заявляються вимоги про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заборгованості за Угодою №380002 від 17 листопада 2011 року, в зв'язку з порушенням сплати щомісячних внесків, що є грубим порушенням умов, в загальному розмірі 250228,50 грн.

Позивач у позовній заяві вказував на те, що відповідачем дійсно в порядку ст.1 Угоди №380002 від 17 листопада 2011 року були надані йому послуги, направлені на отримання у власність автомобіля, якого він дійсно отримав у власність у 2012 році та фактично після отримання ним автомобіля відповідач вже не міг надавати йому будь-які послуги. Вказував, що відповідач користуючись тим, що положення Угоди №380002 від 17 листопада 2011 року не визначають дату та обставини припинення надання послуг, продовжує нараховувати йому вартість послуг, які нібито надаються відповідачем та нараховує заборгованість по внескам за надані послуги. Вважає, що оскільки, він сплатив на користь відповідача кошти у більшому розмірі, ніж це було передбачено Угодою, а тому наявні підстави для визнання договірних зобов'язань виконаними, розірвання угоди та стягнення надмірно сплачених коштів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до додатку №2 до Угоди №380002 від 17 листопада 2011 року поточна ціна автомобіля - ціна автомобіля, яка встановлюється постачальником в останній робочий день кожного місяця та є основою для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених Угодою.

Укладена між сторонами Угода №380002 від 17 листопада 2011 року складається з основного тексту Угоди, Додатку №1 (анкети учасника), Додатку №2 (Правила функціонування системи придбання в групах АВТОТАК).

Всі додатки підписані сторонами і є невід'ємними частинами Угоди №380002 від 17 листопада 2011 року.

Вказана Угода та Додаток №2 до неї містять описання послуг, що надаються ТОВ «Авто Просто».

Описання послуг проведено детально, щоб виключити необхідність їх усного тлумачення та уникнення подальших непорозумінь між сторонами з приводу трактування умов цієї Угоди.

Згідно із ст.4 ч.1 п.11-1 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовою послугою є зокрема адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Здійснення регулювання у сфері ринків фінансових послуг здійснюється відповідним розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах» №1676 від 09 жовтня 2012 року, які були чинними на момент укладення між сторонами спірної Угоди №380002 від 17 листопада 2011 року.

Вказані Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах. Діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми і залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів або послуг.

Відповідно з п.1.2 ч.1 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об`єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

На виконання ліцензійних умов ТОВ «Авто Просто» отримало відповідну ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, що сторонами не заперечується.

Судом встановлено, що умови надання позивачеві послуг на підставі Угоди №380002 від 17 листопада 2011 року та інформації про ці послуги викладені досить детально і ясно в цій Угоді та Додатках до неї.

У зв'язку із вказаними обставинами вбачається, що позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання.

Угода №380002 від 17 листопада 2011 року між сторонами укладена відповідно до норм і положень цивільного законодавства, зокрема ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Згідно із ст.10 Угоди №380002 підписання цієї Угоди та Додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди та Додатків до неї. Якщо учасник системи одружений, цим він заявляє, що має згоду іншого з подружжя на укладення цієї Угоди.

Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Авто Просто», уважно прочитав та зрозумів Угоду та Додатки до неї, що засвідчує своїм підписом.

Таким чином є цілком очевидним, що умови Угоди були зрозумілі позивачу, він вважав їх вигідними та справедливими по відношенню до себе.

Посилання представника позивача на протилежність визначень ціни автомобіля в Додатку №1, Додатку №2 та Додатку №3 до Угоди не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до розділу І Правил функціонування системи придбання в групах АВТОТАК - поточна ціна автомобіля це ціна автомобіля, яка встановлюється постачальником в останній робочий день кожного місяця та є основою для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених Угодою.

Плата за послуги пов'язані зі вступом до системи: одноразовий платіж, розмір якого складає зазначений в Додатку № 1 відсоток від поточної ціни автомобіля, вказаної в цьому Додатку і який підлягає сплаті учасником під час її укладення.

Згідно із п.2.1. Статті 2 Розділу 2 Додатку №2 до Угоди №380002 поточна ціна автомобіля є критерієм для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених Угоди, протягом всього строку існування групи, та повідомляється ТОВ «Авто Просто» постачальником.

Таким чином, посилання представника позивача на відмінність визначень ціни автомобіля в додатках до Угоди не відповідають дійсності.

Згідно із зведеним реєстром цін ПАТ «Дніпропетровськ-Авто» для ТОВ «Авто Просто», дійсним станом на 30 листопада 2021 року, ціна автомобіля марки «Chery Tiggo», в залежності від комплектації та моделі становить від 296 153 грн. до 603 174 грн.

Так, виходячи з умов укладеної між сторонами у справі Угоди, спірне положення Угоди щодо визначення поточної ціни не містить несправедливих умов, адже поточна ціна автомобіля, встановлюється постачальником в останній робочий день кожного місяця та є основою для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів.

Посилання представника позивача, що відповідачем незаконно розраховуються всі щомісячні платежі із вартості ціни базового автомобіля, спростовуються умовами Угоди №380002 від 17 листопада 2011 року.

Щодо посилань сторони позивача на те, що позивачем було повністю погашено визначену сторонами заборгованість, зазначену у Додатку №3 до Угоди №380002 від 17 листопада 2011 року, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що в Додатку №3 чітко зазначено, що розрахунки, відображені у ньому, здійснювались на момент підписання цього Додатку і відповідно до положень статей 2, 3 Додатку №2 до Угоди № сума заборгованості може бути змінена у разі зміни поточної ціни автомобіля.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України визначено, що належно виконаним є зобов'язання, яке виконано відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У силу ст.907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, установлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

У статті 653 ЦК України визначені правові наслідки розірвання договору, за змістом якої у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже наслідком розірвання договору є припинення зобов'язання, що виникли між сторонами на підставі такого розірваного договору.

За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

З матеріалів справи вбачається, що під час укладення Угоди №380002 від 17 листопада 2011 року ОСОБА_1 отримав примірник вказаної Угоди та Додатки до неї, які містять опис послуг ТОВ «Авто Просто».

Відповідно до ст.10 спірної Угоди №380002, підписання цієї Угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди й додатків до неї.

Згідно з п.13.8 ст.13 додатку №2 до Угоди учаснику надається 7 днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з Угодою та прийняти її чи відмовитись від участі в системі АвтоТак.

При цьому в разі розірвання Угоди протягом семи днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок ТОВ «Авто Просто».

Для цього необхідно письмово повідомити відповідача про розірвання Угоди.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 із заявою про розірвання Угоди в семиденний термін до ТОВ «АВТО ПРОСТО» не звертався, та здійснював її виконання протягом десяти років, що свідчить про його розуміння та згоду з усіма умовами Угоди.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи позовна вимога про розірвання Угоди №380002 від 17 листопада 2011 року у зв'язку з її повним виконанням, ОСОБА_1 була заявлена у березні 2023 року, тобто після закінчення строку дії вказаної Угоди - 13 грудня 2021 року.

А відтак, відсутні правові підстави для розірвання в судовому порядку укладеної між сторонами Угоди №380002 від 17 листопада 2011 року.

До аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 14 вересня 2023 року у справі №910/4725/22.

Судом встановлено, що позивач отримав у власність обраний ним автомобіль до виплати його повної вартості, отже за кошти, сплачені іншими учасниками системи, які ще не отримали автомобілі, проте мають потенційне право на це.

Оскільки такі автомобілі можна викупити лише за дійсною вартістю на момент викупу, яка в силу ринкових тенденцій може відрізнятися від вартості автомобіля, виданого позивачу раніше, то колегія суддів вважає, що визначення щомісячних внесків та інших платежів у відповідності до ціни автомобіля, встановленої постачальником в останній день кожного місця, не призводить до дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача та відповідає умовам ринку, обраному позивачем порядку придбання автомобіля та інтересам інших учасників системи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що правові підстави для визнання договірних зобов'язань виконаними, а також стягнення надмірно сплачених коштів за цієї Угодою відсутні, оскільки в спірній Угоді чітко визначені та розписані визначення термінів, зокрема: періодичний платіж, винагорода товариства, поточна ціна автомобіля, графік внесків, тощо, а на виконання Угоди позивачем станом на 13 грудня 2021 року було сплачено 58,7063 % зі 100 % в оплату періодичних платежів та 95 внесків із 120 внесків, і вказані обставини стороною позивача жодним чином не спростовані.

При цьому, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц зробила висновок, що задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора.

З викладеного вбачається, що позивач звернувся до суду з даним позовом після ініціювання ТОВ «АВТО ПРОСТО» судового процесу про стягнення заборгованості, який розглядається Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська (справа №932/6654/22).

Враховуючи ті обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 серпня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договірних зобов'язань виконаними, розірвання угоди та стягнення надмірно сплачених коштів - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 лютого 2024 року.

Головуючий:

Судді: