Справа № 1616/404/2012
Провадження № 4-с/553/8/2024
У Х В А Л А

Іменем України

15.02.2024м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави у складі:

головуючої судді - Подмаркової Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання - Макаренка Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львів Іщук Н.В. та зобов`язання усунути порушення (поновити порушене право заявника) у виконавчому провадженні № 34379227, стягувач: ПАТ "Полтава-Банк",

в с т а н о в и в:

Адвокат Мартинов О.Ю., який дії в інтересах ОСОБА_1 (боржник), звернувся до Ленінського районного суду міста Полтави зі скаргою, яку в подальшому (заява від 13.02.2024) уточнив, та остаточно просить:

- зобов`язати державного виконавця відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львів Іщук Н.В. усунути порушення та поновити порушене право заявника.

На обґрунтування скарги зазначив, що на підставі рішення Третейського суду про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ТОВ "Денір" на користь ПАТ "Полтава Банк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 2000687,89 грн та 12503,43 третейського збору, Ленінським районним судом м. Полтави було видано виконавчий лист. 02.10.2012 державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Онищук Л.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 34379227. 05.09.2022 між боржником і стягувачем було укладено Договір № 1 про врегулювання заборгованості шляхом прощення (анулювання) частини боргу та припинення зобов`язань за кредитним договором № 2 від 08.09.2010, який було виконано сторонами в повному обсязі. У зв`язку із припиненням зобов`язання внаслідок виконання договору, стягувачем було подано заяву про повернення виконавчого листа № 1616-404/2012 від 03.05.2012. Постановою ВП № 343779227 від 05.10.2022 виконавчий документ було повернуто стягувачу. 18.12.2023 ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави визнано виконавчий лист № 1616-404/2012, виданий 03.05.2012, таким, що не підлягає виконанню. 26.01.2024 листом № 331 скаржником на адресу органу стягнення було направлено заяву з вимогою винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП 34379227, відкритого на підставі виконавчого листа № 1616-404/2012, на підставі пункту 5 частини 1 статті 39 ЗУ "Про виконавче провадження". Згідно із довідкою, отриманою із офіційного інформаційного-ресурсного сервісу ДП "Укрпошта" лист № 331 було отримано органом стягнення 29.01.2024, натомість, державним виконавцем проявлено протиправну бездіяльність, яка полягає у не винесенні та не направленні заявнику постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 34379227. Саме з 29.01.2024 державному виконавцю стало відомо про прийняття судом рішення про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, натомість, в порушення ч. 2 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження" державним виконавцем не було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ані в день, коли йому стало відомо, ані в день звернення з цією скаргою до суду.

14.02.2024 від керівника відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львів Іщук Н.В. надійшов відзив на скаргу, в якому зазначено, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. На примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 34379227. 05.10.2022 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження", вказана обставина не потребує доведення, оскільки підтверджується самим скаржником. За наведеного вбачається, що виконавче провадження завершене і з 05.10.2022 на примусовому виконанні не перебуває, виконавчі дії в ньому не вчиняються. Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу припинено чинність арешту майна боржника та арешту коштів, накладеного постановою від 16.12.2012 в межах виконавчого провадження № 34379227. Таким чином, всі заходи примусового виконання рішення, що були застосовані під час виконання виконавчого листа № 1616-404/2012 в межах виконавчого провадження № 34379227 припинені.

Стосовно доводів про бездіяльність державного виконавця щодо не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження зазначила, що у поданій скарзі представник боржника посилається на позицію Верховного суду, висловлену в Постанові від 24.01.2018 у справі № 826/20120/14, згідно з якою суд прийшов до висновку, що відповідно до ЗУ "Про виконавче провадження" державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: повернення виконавчого документа стягувача - відповідно до ст. 37 цього Закону; закінчення виконавчого провадження - відповідно до ст. 39 цього Закону. З наведеного слід прийти до висновку, що виконавче провадження перебуває на виконанні і в ньому можуть вчинятися виконавчі дії до моменту його завершення: повернення виконавчого документу стягувачу чи закінчення виконавчого провадження. Можливість одночасно вчинити дії щодо повернення виконавчого документу стягувачу чи закінчення виконавчого провадження закон не визначає. Відповідно до наведеного, завершити (повернути чи закінчити) можна лише те виконавче провадження, яке фактично перебуває на виконанні. Жодною нормою нормативно-правового акту, що чинні в Україні, не передбачено можливості винести постанову про закінчення виконавчого провадження у завершеному виконавчому провадженні, в якому винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі поданої ним заяви, є чинною.

Строк розгляду заяви не пропущений, з огляду на те, що жодної бездіяльності державним виконавцем не допущено.

ЗУ "Про виконавче провадження" не передбачено вчинення виконавчих дій у завершеному виконавчому провадженні, закінчити виконавче провадження № 34379227 згідно п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження" неможливо, оскільки дане виконавче провадження завершене на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження". На момент прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження", що відбулося 05.10.2022, не існувало ухвали суду про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа № 1616-404/2012, така ухвала прийнята судом 18.12.2023. Внаслідок визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, повторне його пред`явлення стягувачем до виконання не допускається. З огляду на це, доводи скаржника про різну правову природу повернення виконавчого документа стягувачу та закінчення виконавчого провадження та їх наслідки, є безпідставними. Скаржник не наводить жодних підстав, за наявності яких, він вважає може бути винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у завершеному виконавчому провадженні.

15.02.2024 від адвоката Мартинова О.Ю., який дії в інтересах ОСОБА_1 (боржника), надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що доводи, викладені у відзиві, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке. Враховуючи те, що виконавче провадження ВП 34379227 було повернуто стягувачу за його заявою, державний виконавець вважає, що в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавче провадження є завершеним, проте, такий висновок державного виконавця суперечить положенням Закону, що визначають підстави закінчення виконавчого провадження. Перелік підстав для закінчення виконавчого провадження є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виходячи з положень ч. 1 ст. 39 Закону, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення (завершення) виконавчого провадження. Наслідки закінчення і повернення виконавчого провадження визначені у ст. 40 Закону. На відміну від повернення виконавчого провадження, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац 2 частини 1 ст. 40 Закону). Тобто, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, воно по суті є завершеним і ці поняття, не є тотожними. Твердження державного виконавця про те, що в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону, виконавче провадження ВП № 34379227 є завершеним, є безпідставним, оскільки, суперечить положенням ч. 1 ст. 39 Закону.

Посилання державного виконавця на підпункт 4 абзацу 6 пункту 10-2 розділу ХІІІ "Прикінцеві положення" Закону зауважив наступне. Обов`язок державного виконавця розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання передбачений пунктом 3 частини 2 статті 18 Закону. Частиною 2 статті 39 Закону, встановлений обов`язок державного виконавця в день коли йому стало відомо про прийняття судом рішення про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, винести постанову про закінчення виконавчого провадження або відмовити стороні у задоволенні заяви. Таким чином, державним виконавцем допущено бездіяльність щодо розгляду заяви скаржника про закінчення виконавчого провадження, оскільки доказів, які перешкоджали йому для прийняття рішення у строк, передбачений Законом, матеріали справи не містять.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання учасники справи до суду не прибули.

Від адвоката Мартинова О.Ю., який дії в інтересах ОСОБА_1 (боржника), надійшла заява про розгляд скарги без його участі.

Від начальника відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львів Іщук Н.В. надійшла заява про розгляд скарги без участі представника відділу та відмовити у задоволенні скарги, врахувавши доводи, зазначені у відзиві на скаргу.

Інші учасники справи про причини неявки не повідомили.

Згідно частини 2 статті 450 Цивільного процесуального кодексу України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи за скаргою, матеріали справи за заявою ПАТ "Полтава-банк" про видачу виконавчого листа, суд дійшов висновку про таке.

Судом встановлено, що 03.05.2012 Ленінським районним судом м. Полтави було видано виконавчий лист № 1616-404/2012 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ТОВ "Денір" заборгованості за кредитним договором у розмірі 2000687,89 грн.

Постановою від 05.10.2022 начальника ВДВС у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Іщук Н.В. виконавчий лист № 1616-404/2012 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ТОВ "Денір" заборгованості за кредитним договором у розмірі 2000687,89 грн, у зв`язку з надходженням 05.09.2022 заяви від представника АТ "Полтава-банк" про повернення стягувачу виконавчого листа, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" повернуто стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника ОСОБА_1 та арешту коштів, накладеного постановою від 16.10.2012 та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Постановою від 05.10.2022 начальника ВДВС у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Іщук Н.В. на підставі ст. 30 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження № 34379227 з примусового виконання із зведеного виконавчого провадження № 59745194, яке веде Відділ ДВС у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) виведено.

18.12.2023 ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави визнано виконавчий лист № 1616-404/2012, виданий 03.05.2012 таким, що не підлягає виконанню. Ухвала набрала законної сили 03.01.2024.

25.01.2024 ОСОБА_1 на адресу органу стягнення було направлено заяву про закінчення виконавчого провадження ВП 34379227, відкритого на підставі виконавчого листа № 1616-404/2012 на підставі пункту 5 частини 1 статті 39 ЗУ "Про виконавче провадження".

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 449 Цивільного процесуального кодексу України скаргу на рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. (частина 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

На підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення (згідно із пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»), виконавець розпочинає примусове виконання рішення та не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (частина 5 статті 26 Закону «Про виконавче провадження»).

Підстави для повернення виконавчого документа стягувачу врегульовані статтею 37 Закону про виконавче провадження.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до частини 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Як вбачається з постанови від 05.10.2022 начальника ВДВС у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Іщук Н.В. виконавчий лист № 1616-404/2012 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ТОВ "Денір" заборгованості за кредитним договором у розмірі 2000687,89 грн, у зв`язку з надходженням 05.09.2022 заяви від представника АТ "Полтава-банк" про повернення стягувачу виконавчого листа, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавчий документ повернуто стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника ОСОБА_1 та арешту коштів, накладеного постановою від 16.10.2012 та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 18.12.2023, яка набрала законної сили, виконавчий лист № 1616-404/2012, виданий 03.05.2012, визнано таким, що не підлягає виконанню.

Як встановлено судом під час розгляду скарги, на даний час виконавчий лист № 1616-404/2012 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ТОВ "Денір" заборгованості за кредитним договором у розмірі 2000687,89 грн. на примусовому виконанні у відділі ДВС у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) не перебуває, виконавче провадження № 343779227 не здійснюється.

Хоча повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» і не свідчить про закінчення виконавчого провадження, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, позбавляє права стягувача повторно пред`явити його до виконання.

На час винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа, державний виконавець не мав підстав для закінчення виконавчого провадження, а на час звернення ОСОБА_1 із заявою до ВДВС, відкрите виконавче провадження відсутнє.

Заявником не доведено наявність правових підстав для покладення обов`язку на державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження, яке не здійснюється і виконавчий документ у якому повернуто стягувачу.

Відповідно до положень статті 451 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що в даному випадку відсутнє будь-яке порушення прав заявника з боку державного виконавця відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львів Іщук Н.В., суд доходить висновку про відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного та керуючись статтями 447, 451 Цивільного процесуального кодексу України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про зобов`язання державного виконавця відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львів Іщук Н.В. вчинити певні дії у виконавчому провадженні № 34379227, стягувач: ПАТ "Полтава-Банк", - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 261 ЦПК України.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий Ю.М. Подмаркова