Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2024 Справа №607/3848/23 Провадження №2/607/159/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участі секретаря судового засідання Кочмар С.М., представника позивачів адвоката Фільварочної О.Б., представника відповідача адвоката Мамедової І.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМАПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» про стягнення страхового відшкодування,

У С Т А Н О В И В :

28.02.2023 позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Фільварочна О.Б., звернулися в суд із позовом до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМАПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» про стягнення страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 21.01.2022 відбулась ДТП за участю автомобіля Toyota Саmrу, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля ВАЗ-21101-125-51, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок якої водій останнього ОСОБА_4 від отриманих травм помер на місці пригоди, а пасажир керованого ним транспортного засобу - дружина ОСОБА_5 - дочка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після ДТП каретою швидкої медичної допомоги була доставлена до КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» у важкому стані, без свідомості. При клінічному, інструментарному обстеженнях та у ході проведення оперативних втручань діагностовано: ЗЧМТ, геморагічний забій у лівій лобній ділянці і правій скроневій, субдуральна гематома в лівій лобній ділянці, двобічні субарахноїдальні крововиливи в лобних та скроневих ділянках, перелом потиличної кісти, перелом тіла клиноподібної кістки; закрита травма грудної клітки, множинні переломи ребер з обох сторін, забій обох легень, забій органів середньостіння, перелом правої ключиці, пневмо-гемоторакс двобічний, закритий перелом кісток тазу; закрита травма живота; перелом лівої стегнової кістки. ІНФОРМАЦІЯ_1 констатовано клінічну смерть. Смертю потерпілої позивачам спричинена майнова та моральна шкода.

Сторона позивача вказала, що на момент смерті потерпілої ОСОБА_5 на її утриманні перебував батько ОСОБА_2 , який досягнув пенсійного віку. Розмір регламентної виплати утриманцю померлої становить 234 000 грн. (36 х 6500 грн. (розмір мінімальної заробітної плати на момент ДТП згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»). Інших осіб, які на день смерті потерпілої мали право на утримання від ОСОБА_5 , немає.

Значне зростання споживчих цін внаслідок знецінення національної валюти (індекс інфляції у 2022 році склав 126,6 %) має наслідком подальше зниження рівня купівельної спроможності коштів, що із врахуванням ризиків для життя та здоров`я, які створює збройна агресія російської федерації 24.02.2022, а також непрацездатний вік утриманця є обставинами, які мають істотне значення для виплати страховою відшкодування. Окрім вищенаведеного, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Виходячи із наведеного, регламентна виплата за моральну шкоду батькам померлої ОСОБА_5 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 становить 78 000 грн. (12 х 6500 грн. (розмір мінімальної заробітної плати на момент ДТП згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»), яка виплачується рівними частинами, тобто по 39 000 грн. кожному. Чоловік потерпілої - ОСОБА_4 помер на місці ДТП. Дітей у подружжя не було. Відтак, інших осіб, які мають право на частину відшкодування регламентної виплати за моральну шкоду, спричинену смертю ОСОБА_5 , немає. Оскільки загальний розмір регламентних виплат у даному страховому випадку становить 312 000 грн. (234 000 грн. утримання + 78 000 грн. моральна шкода (по 39 000 грн. кожному), виплаті підлягає страхове відшкодування з урахування ліміту страхової суми в розмірі 260 000 грн.

Відтак, з урахуванням наведеної страхової суми позивачі просять стягнути на користь ОСОБА_1 39 000 грн. страхового відшкодування 1/2 частини регламентної виплати за моральну шкоду, на користь ОСОБА_2 221 000 грн, що включає 39 000 грн. як 1/2 частина регламентної виплати за моральну шкоду, 182 000 грн. утримання.

З метою отримання вищевказаного страхового відшкодування позивачі звернулись до страховика із відповідною заявою про виплату страхового відшкодування. Однак, страхове відшкодування досі не виплачене.

З цих підстав, просять суд позов задовольнити.

05.04.2023 судом зареєстрований відзив на позовну заяву поданий представником відповідача, який мотивований тим, що відповідачем жодним чином не порушенні права позивачів. Правовідносини, які склались між позивачами та Страховиком регулюються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Оскільки у цій справі предметом розгляду є правові наслідки дій/бездіяльності водія забезпеченого транспортного засобу, рішення у кримінальній справі, що набрало чинності є обов`язковим для суду при розгляді цієї справи. При цьому, у кримінальному провадженні встановлюється не тільки наявність або відсутність вини особи, а й інші важливі обставини дорожньо-транспортної пригоди, що можуть виплинути на підстави прийняття рішення Страховиком. Крім того, варто звернути увагу суду, що ДТП сталася внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, а тому, в порядку ст. 1188 ЦК України, шкода відшкодовується за принципом вини. Вина особи встановлюється виключно судом. Отже, виходячи з завдань кримінального процесу, саме під час розгляду кримінальної справи суд при ухваленні вироку повинен встановити та відобразити у відповідному вироку наявність або відсутність причинно-наслідкового зв`язку між подією ДТП, що мала місце 21.01.2022 та фактом смерті потерпілої ОСОБА_5 , наявність або відсутність обставин непереборної сили, що спричинили ДТП, наявність або відсутність порушень Правил дорожнього руху України в діях іншого учасника ДТП, що у відповідності до положень ст.91 КПК України, відноситься до предмету доказування у кримінальному провадженні.

Таким чином, оскільки кримінальне провадження перебуває в провадженні органів досудового розслідування, Страховик позбавлений об`єктивної можливості встановити всі обставини подій, наявність чи відсутність підстав для визнання випадків страховими та прийняти відповідне законне та обґрунтоване рішення щодо виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування.

Крім того, Страховик зазначає, що у даній справі відсутні правові підстави для здійснення страхового відшкодування ОСОБА_2 у зв`язку із втратою годувальника, оскільки рішення щодо здійснення страхового відшкодування позивачу у зв`язку із втратою годувальника Страховиком не приймалось і позивачем не було надано обов`язкових документів, які передбачені п. п. «е» п. 35.2 ст. 35 Закону.

Страховик зазначає, що надані Позивачем докази не є належними доказами, які б дозволили суду та Страховику встановити факт перебування позивача на утриманні у загиблого з огляду на наступне.

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна потребувати матеріальної допомоги, тобто мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Разом з тим, жодних доказів про те, що ОСОБА_2 має дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць - матеріали справи не містять. Отже, Позивачем та його представником не надано суду належних доказів того, що його доходи за вказаний період не перевищували прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивачем не надано доказів, про те, що він звертався за призначенням пенсії по втраті годувальника чи отримує її. З метою оформлення пенсії по втраті годувальника факт перебування особи на утриманні у померлого може встановлюватися органом, що призначає пенсію (Пенсійним фондом України), органами місцевого самоврядування або рішенням суду щодо встановлення такого юридичного факту (окреме провадження).

Отже, враховуючи відсутність таких документів, є очевидним, що позивач за призначенням пенсії по втраті годувальника свідомо не звертався, що свідчить про те, що він не бажав встановлювати факт перебування на утриманні, оскільки відповідні належні докази цього відсутні.

З довідки Підкамінської селищної ради № 45 від 17.02.2022 вбачається, що ОСОБА_2 перебував на утриманні у ОСОБА_5 . Цей доказ представник Позивача вважає належним на підтвердження позовних вимог про відшкодування шкоди утриманцю. З метою перевірки вказаної у довідці інформації, Страховиком було зроблено запит до Підкамінської селищної ради. Згідно відповіді Підкамінської селищної ради № 03-15/73 від 23.12.2022 на запит Страховика, Підкамінська селищна рада не має інформації, зокрема про те, що ОСОБА_2 перебував на утриманні у ОСОБА_5 . Крім того, зі змісту довідки не вбачається, яким чином та на підставі яких документів, перевірявся факт надання допомоги, що був постійним і основним джерелом засобів до існування Позивача для того, щоб зробити висновок про перебування на утриманні. Отже, виникають обґрунтовані сумніви у тому, що зміст довідки Підкамінської селищної ради № 45 від 17.02.2022 відповідає дійсності та особи які її склали та підписали перевірили хоч якусь інформацію.

Отже, підстави для прийняття рішення щодо здійснення страхового відшкодування позивачу у зв`язку із втратою годувальника - відсутні. Таким чином, у зв`язку із відсутністю факту порушення Страховиком прав Позивачів, передчасності звернення позивачів до суду, безпідставності та необґрунтованості позовних вимог, у задоволенні позову слід відмовити.

27.04.2023 судом зареєстрована відповідь на відзив подана представником позивачів, в обґрунтування якої представник позивачів зазначає, що відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (надалі Закон). Отож, ДТП у якій загинула дочка позивачів є страховим випадком.

З приводу виплати страхового відшкодування між сторонами існує спір, який є підставою для звернення до суду з метою захисту прав позивачів. Зокрема відповідачем заперечується право ОСОБА_6 на отримання страхового відшкодування, у зв`язку із втратою годувальника.

Не заслуговують на увагу твердження відповідача про відсутність спору, передчасність звернення та нібито відсутність порушення його права. Відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП (постанова Верховного Суду від 21.04.2022 № 447/2222/20).

У відзиві ПРАТ "СК "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" помилково зазначає, що предметом розгляду у цій справі є правові наслідки дій/бездіяльності водія транспортного засобу, рішення у кримінальній справі, яке набрало законної сили є обов`язковим для суду при розгляді цієї справи.

Однак, в ході розгляду даної цивільної справи суд жодним чином не позбавлений можливості встановити всі обставини, які мають значення для її правильного вирішення, зокрема наявність складу делікту (за виключенням вини, яка презумується), що є підставою для цивільно-правової відповідальності володільця джерела підвищеної небезпеки та виплати страхового відшкодування, або ж наявність підстав для звільнення від неї (тягар доказування у такому випадку покладається на особу, яка несе цивільно-правову відповідальність, у тому числі в силу Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Водночас, доводи страховика з приводу відшкодування шкоди відповідно до ст. 1 188 ЦК України за принципом вини та відображення у вироку наявність або відсутність порушень ПДР в діях іншого водія не заслуговують па увагу, оскільки вина обох володільців джерел підвищеної небезпеки не мають правового значення для відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП за їх участю.

Додатково зазначає, що твердження про наявність в діях іншого водія порушень ПДР грунтуються на припущеннях. Відомості до ЄРДР з приводу неправомірності дій ОСОБА_4 не вносились та докази тому відсутні, а тому немає підстав для покладення на нього цивільно-правової відповідальності, що зокрема підтверджується обвинувальним актом, копія якого долучена до позову.

Таким чином, підстави, на які посилається відповідач не мають правого значення при прийнятті рішення про визнання майнових вимог заявників, а рішення у даній справі є підставою для здійснення страховою відшкодування (до п. 36.1, ст. 36 Закону).

Крім того, щодо страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, слід зазначити, що під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги (постанова Верховного Суду від 05.09.2019 № 212/1055/18-ц).

На виконання вимог Закону про ОСЦГІВ ОСОБА_2 надані документи, які підтверджують про його перебування на утриманні ОСОБА_5 , зокрема копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 , довідку № 45 від 17.02.2022, її доходи, за попередній рік, повідомлено про те, що пенсія у зв`язку із втратою годувальника не призначалась.

Довідка № 45 від 17.02.2022 видана за підписом старости Макропільського старостинського округу та містить достовірну інформацію з приводу жителів на підвідомчі території с. Макропіль, тоді як відповідь на звернення страховика - Селищним головою Підкамінської селищної ради, розташованого за 20 км від с. Макропіль. Відповідь № 03-15/703 від 23.12.2022 не спростовує інформації, наданої у довідці № 45 від 17.02.2022, але лише містить відомості про відсутність страховиком запитуваної інформації.

11.05.2023 судом зареєстровані заперечення на відповідь на відзив, зі змісту яких вбачається, що оскільки у кримінальній справі рішення відсутнє, обставини дорожньо-транспортної пригоди не є остаточно з`ясованими, строк для прийняття рішення Страховиком щодо виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування не настав. Закон не ставить у залежність прийняття Страховиком рішення щодо здійснення виплати або відмову виплаті страхового відшкодування із надання потерпілим (Позивачем) доказів щодо підтвердження вини водія транспортного засобу в ДТП. Настання строку для прийняття відповідного рішення Страховиком Закон пов`язує саме із набранням законної сили відповідним рішенням органу досудового розслідування або суду у кримінальному провадженні (справі). Отже, у зв`язку з тим, що Страховик не зобов`язаний приймати рішення щодо виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування позивачам, яке б вони могли оскаржити, права позивачів Страховиком не порушені, а звернення до суду є безпідставним та передчасним.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові та відповіді на відзив, просила суд позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні, щодо задоволення позову заперечила, з підстав зазначених у відзиві, просила в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд встановив, що згідно висновку експерта Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/120-22/3964-ІТ від 28.04.2022 встановлено, що за наслідком проведеної судової автотехнічної експертизи встановлені наступні обставини: «При заданому слідством комплексі вихідних даних, в умовах цієї дорожньо-транспортної ситуації, яка склалася, водій автомобіля «Тоуоtа Саmгу» повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 1.10 (в частині значення терміну «маневрування (маневр)»), 10.1, 11.4, 12.4 Правил дорожнього руху України. При заданому слідством комплексі вихідних даних, в умовах цієї дорожньо-транспортної ситуації, яка склалася, водій автомобіля «ВАЗ 21101-125-51» повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України. При заданому слідством комплексі вихідних даних, водій автомобіля «ВАЗ 21101-125-51», з моменту виникнення небезпеки для руху (зміна напрямку руху автомобіля «Тоуоtа Саmгу»), не мав технічної можливості привести в дію робочу гальмівну систему транспортного засобу і тим більше шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути зустрічного зіткнення з автомобілем «Тоуоtа Саmгу». При заданому слідством комплексі вихідних даних, у цій дорожній ситуації водій автомобіля «Тоуоtа Саmгу» відповідно до вимог п. 11.4 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, не повинен був виїжджати на зустрічний транспортний потік на даній ділянці дороги. При заданому слідством комплексі вихідних даних, на момент проведення експертизи невідомі причини технічного характеру, які б завадили водію автомобіля «Тоуоtа Саmгу» діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 11.4 Правил дорожнього руху України, отже його дії в умовах виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди не відповідали вказаним вимогам цих Правил та невідповідність знаходилася в причинному зв`язку з настання пригоди. При заданому комплексі вихідних даних, якщо до зіткнення транспортних засобів водій автомобіля «Тоуоtа Саmгу» рухався зі швидкістю 100 км/год., то в діях водія транспортного засобу вбачається невідповідність вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху України, однак перевищення швидкості не знаходилася в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. Для оцінки дій водія автомобіля «Тоуоtа Саmгу» з точки зору їх відповідності вимогам п. 1.10 (в частині значення терміну «маневрування (маневр)») Правил дорожнього руху України, спеціальних знань в області судової автотехніки не потрібно і така оцінка експертом-автотехніком не проводиться. При заданому слідством комплексі вихідних даних невідповідностей в діях водія автомобіля «ВАЗ 21101-125-51» вимогам п. 12.2 Правил дорожнього руху України не вбачається. При заданому слідством комплексі вихідних даних, в діях водія автомобіля «ВАЗ 21101-125-51» не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. При заданому слідством комплексі вихідних даних, якщо до зіткнення транспортних засобів водій автомобіля «ВАЗ 21101-125-51» рухався зі швидкістю 80 км/год., то в діях водія транспортного засобу вбачається невідповідність вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху України, однак перевищення водієм транспортного засобу дозволеної швидкості не перебуває в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. При встановлених обставинах розвитку дорожньо-транспортної пригоди та заданому слідством комплексі вихідних даних, причиною настання цієї дорожньо-транспортної пригоди - зіткнення транспортних засобів, з технічної точки зору, є факт невідповідності дій водія автомобіля «Тоуоtа Саmгу» вимогам п.п. 10.1, 11.4 Правил дорожнього руху України, які знаходилися в причинному зв`язку з настанням цієї дорожньо-транспортної пригоди та створення небезпеки для руху водію автомобіля «ВАЗ 21101-125-51», чим позбавивши останнього технічної можливості уникнення зустрічного зіткнення.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 виданим 31.01.2022 Підкамінською сільською радою Львівської області.

Відповідно до Висновку експерта №78 від 30.01.2022-22.02.2022р. за наслідками проведеної судово-медичної експертизи встановлено наступне: при знаходженні ОСОБА_5 у період з 21 по ІНФОРМАЦІЯ_1 року на стаціонарному лікуванні у КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» їй при клінічному, інструментальному (комп`ютерній томографії) обстеженнях та у ході проведення оперативних втручань, лікарями було діагностовано «Закриту черепну мозкову травму, геморагічний забій у лівій лобній ділянці і правій скроневій, субдуральна гематома в лівій лобній ділянці, лівобічні субарахноїдальні крововиливи в лобних та скроневих ділянках, перелом потиличної кістки, перелом тіла клиноподібної кістки; закрита травма грудної клітки, забій обох легень, забій органів середостіння, перелом ключиці справа, перелом ребер з обох сторін, пнемо-гемоторакс двобічний; закритий перелом кісток тазу (лівої крижової кістки); закрита травма живота; перелом лівої стегнової кістки». Встановлені у ОСОБА_5 травматичні ушкодження згідно п.п. 2.1.2 і п. 2.1.3 Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, належать до тяжких. Смерть потерпілої ОСОБА_5 настала від відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток основи та склепіння черепа, крововиливами над твердою та під м`яку мозкові оболонки, котра в подальшому перебігу травми супроводжувалася частковим тромбозом синусів твердої мозкової оболонки, з розвитком розм`ягчення (церебромаляціїї) речовини мозку двобічно. Ці дифузні патологічні зміни призвели до набряку набубнявіння та компресії головного мозку із вклиненням його стовбуру, де сконцентровані центри забезпечення життєдіяльності організму, у великій потиличний отвір, що і обумовило летальний наслідок. Між спричиненою травмою голови та настанням смерті ОСОБА_5 існує прямий причиново наслідковий зв`язок.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля Тоуоtа Саmгу, р.н. НОМЕР_1 була застрахована ПРАТ "СК "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" згідно з полісом № АР5504864.

Як вбачається із свідоцтва про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Серії НОМЕР_5 виданого 01.04.1996, її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

23.09.2021 ОСОБА_7 зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_8 », що стверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_6 виданим 23.09.2021 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).

Згідно ст.1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно із п.3 ч.1 статті 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку Страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

01.09.2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зверталися із заявою про виплату страхового відшкодування до ПРАТ "СК "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ", у відповідь отримали листа від 22.12.2022 у якому зазначено посилання на п.35.2 ст. 35 Закону №1961-IV, яким визначено порядок та документи, що подаються для отримання страхового відшкодування потерпілому чи іншій особі, яка має право на отримання відшкодування, а також п.33-1-1 ст.33-1 Закону, яким передбачено, що особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо значені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

20.02.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали у відповідь на лист №2/к/у від 22.12.2022 запитувану ПРАТ "СК "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" інформацію.

Так, положеннями ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регламентовано, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Поряд з цим, визначений вказаним Законом порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий у розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає права особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Застосування положень Закону України №1961-IV у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого. Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі ст.ст. 15, 16 ЦК України.

Законодавець установлює дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них, яка визначена у ст. 35 Закону №1961-IV, передбачає відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення.

Так, згідно з п. 36. 1. ст. 36 Закону №1961-IV, рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Суд звертає увагу на те, що звернення потерпілого до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою, яка не виключає можливість потерпілого звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Так, страховик повинен здійснити виплату протягом дев`яноста днів з моменту подачі заяви про виплату страхового відшкодування. Велика Палата фактично вказала, що потерпілий взагалі може не звертатися з такою заявою до страхової компанії, а може відразу звернутися до суду за захистом свої прав. При цьому, страховик, якщо визнає вимоги потерпілого обґрунтованими, то може здійснити виплату протягом розгляду судової справи в суді.

Свою позицію, яка викладена у постанові № 465/4621/16-к від 19.06.2019 року Велика Палата аргументує тим, що порядок звернення потерпілого до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування відноситься не до обов`язкового досудового врегулювання спору, а є позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка не виключає можливість потерпілого звернутися до суду за захистом свої прав. Це випливає з того, що відносини між страховиком та потерпілим випливають не з договірних зобов`язань, а з тих, що пов`язані з відшкодуванням шкоди (деліктних). Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності…» не містить положень, які б обмежували право потерпілого на захист свої прав у судовому порядку.

Крім того, до таких висновків прийшли судді Верховного Суду у постановах: №760/12308/15-ц від 11.12.2019 року; № 688/779/17 від 04.12.20219 року; № 133/1195/16-ц від 11.09.2019 року.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі статтею 16 цього Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов`язання, яке виражається у грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

Сторонами договору є страхувальник та страховик, предметом Договору є майнові інтереси Струвальника, що не суперечать чинному законодавству України, тому правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного договору є грошовим зобов`язанням.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.02.2018 року у справі № 149/344/15-ц.

У Постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21) суд зробивши такі правові висновки.

«Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Стаття 27 вказаного Закону до поняття «шкода, пов`язана зі смертю потерпілого» включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція завдавача шкоди.

Отже, для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.»

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св2) вказано, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20). Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Суд вважає, що висновком експерта Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/120-22/3964-ІТ від 28.04.2022, встановлена протиправна дія заподіювача шкоди, тобто порушення ОСОБА_3 , як особою, яка керувала транспортним засобом, Правил дорожнього руху, що перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди і спричиненням смерті, як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_4 .

Посилання відповідача на те, що до моменту отримання рішення суду у кримінальному провадженні №0000014, що набрало законної сили, підстави для проведення виплати страхового відшкодування за фактом вищезазначеної ДТП відсутні, так як цивільно-правова відповідальність страхувальника, або особи, яка на правовій підставі експлуатувало забезпечений транспортний засіб ще не настала, суд до уваги не приймає.

Згідно п. 9.1. ст. 9 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно п. 9.4. ст. 9 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ": «Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування».

Згідно п. 27.5. ст. 27 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової витати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до висновків, зроблених у постанові Верховного Суду Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 11.02.2020р. у проваджені № 51-307км19 (справа №489/2170/17): Згідно із ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 14-176цс18 (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України № 1961-IVпорядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкода замість останнього. Згідно зі ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової витати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов 'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застраховано за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика». В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування».

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, страхова сума 260 000 грн. на одного померлого є максимальною сумою страхового відшкодування, що може бути виплачена в розмірі та порядку передбаченому ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що не заперечується сторонами у справі.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Станом на 29.01.2022 року розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становив 6500 гривень, тому загальний розмір страхового відшкодування не може бути меншим ніж 234000 грн.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Вимоги щодо виплати страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника пред`явлено батьком померлої ОСОБА_2 в розмірі 182 000 грн.

Зміст поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Згідно п.п. 35.1, 35.2 ст. 35 Закону №1961-IV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, до якої, крім іншого, додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника.

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалася була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Оскільки предметом даного позову є відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі.

Надані суду копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 , яка свідчить про призначення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пенсії за віком, не може бути достатнім доказом його перебування на утриманні дочки, і не може слугувати свідченням того, що станом на момент ДТП 21.01.2022 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично перебував на утриманні своєї дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і в матеріалах справи відсутні докази про те, що він потребував такої допомоги.

Крім того, надана представником позивачів довідка №45 від 17.02.2022 Підкамінською селищною радою про те, що ОСОБА_2 перебував на утриманні ОСОБА_5 , спростовується довідкою наданою Підкамінською селищною радою №03-15/703 від 23.12.2022, згідно якої інформація про доходи загиблої ОСОБА_9 , чи перебував на утриманні ОСОБА_5 її батько ОСОБА_2 , а також інформація щодо пенсії по втраті годувальника відсутні.

Водночас, як вбачається із довідки №45 від 17.02.2022 наданої Підкамінською селищною радою, у ОСОБА_2 , окрім дочки ОСОБА_5 , були ще інші діти, які були з ним зареєстровані за однією адресою, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Натомість, згідно довідки про доходи №1705 5070 0570 1770, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Бродівському об`єднаному управлінні ПФУ в Львівській області і отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 складає 21 818 грн.

При цьому, ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами як потребу у матеріальній допомозі, передбачену статтею 202 СК України, так і те, що дочка ОСОБА_5 надавала йому таку допомогу, яка в свою чергу була основним і постійним джерелом його існування.

Таким чином, ОСОБА_2 не доведено обставин перебування на утриманні загиблої дочки та потребу у матеріальній допомозі від останньої, а тому підстави для стягнення страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого відсутні.

Статтею 23 Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Також, згідно п. 27.3. ст. 27 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Виходячи з вищенаведеного, для визначення розміру моральної шкоди, необхідно визначити повне коло осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю потерпілого, оскільки моральна шкода виплачується рівними частинами в розмірі 12 мінімальних заробітних плат.

Судом встановлено, що до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди належать батьки померлої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Зазначено, що станом на 29 січня 2022 року розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становив 6500 гривень, тому 12 мінімальних заробітних плат буде становити 78000 грн. Розмір зазначеної шкоди має бути відшкодовано в рівних частинах по 39000 грн між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З цих підстав, позов підлягає до задоволення частково.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір, в розмірі 1073,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-78, 81, 133, 141, 223, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Стягнути із ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМАПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» в користь ОСОБА_1 39000 (Тридцять дев`ять тисяч) гривень страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути із ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМАПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» в користь ОСОБА_2 39000 (Тридцять дев`ять тисяч) гривень страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_12 відмовити.

Стягнути із ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМАПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» в дохід держави 1073,60 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресом: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_7 .

Позивач: ОСОБА_2 , проживає за адресом: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 .

Відповідач: ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СТРАХОВА КОМАПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», адреса: вул. Борщагівська, 154, м. Київ, 03056, .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич