КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2744/2024
Справа № 362/3342/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 лютого 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області, постановлену у складі судді Кравченко Л.М. в м. Київ 15 листопада 2023 року про залишення позову без розгляду у справі за позовом Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво інституту фізіології рослин та генетики НАН України» до Глевахівської селищної ради, ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним рішення ради, державних актів та витребування земельних ділянок,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області звернувся до суду із даним позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво інституту фізіології рослин та генетики НАН України», просив визнати недійсним рішення Глевахівської селищної ради № 624-26-V від 27 січня 2009 року в частині передачі у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 земельних ділянок, визнати недійсними державні акти на земельні ділянки та скасувати їх державну реєстрацію, витребувати на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області та у постійне користування ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» з незаконного володіння: ОСОБА_4 земельну ділянку пл. 0,10 га., кадастровий номер 0:03:008:0063 по АДРЕСА_1 , вартість якої складає 35742,72 грн., ОСОБА_5 земельну ділянку пл. 0,10 га., кадастровий номер 0:03:008:0064 по АДРЕСА_1 , вартість якої складає 35742,72 грн., ОСОБА_8 земельну ділянку пл. 0,10 га., кадастровий номер 0:03:008:0070 по АДРЕСА_1 , вартість якої складає 35742,72 грн., ОСОБА_9 земельну ділянку пл. 0,10 га., кадастровий номер 0:03:008:0071 по АДРЕСА_1 , вартість якої складає 35742,72 грн., ОСОБА_1 земельну ділянку пл. 0,10 га., кадастровий номер 0:03:008:0072 по АДРЕСА_1 , вартість якої складає 35742,72 грн.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2023 року позов Керівника Обухівської окружної прокуратури залишено без розгляду.

Керівник Обухівська окружна прокуратура Коваль Р.В., не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність ухвали, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор посилався на те, що ухвалами Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, 08 червня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання керівника Обухівської окружної прокуратури про заміну найменування органу прокуратури та замінено у справі прокуратуру на Обухівську окружну прокуратуру Київської області. І лише 15 листопада 2023 року, майже через 5 років після закриття підготовчого провадження судом виявлено відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави у вказаній справі.

Наводив зміст ст. 131-1, 13, 14 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», рішення Конституційного Суду України у справі № 1-1/99 від 08 квітня 1999 року, № 3-рп/99 від 08 квітня 1999 року, ст. 4, 84, 122 ЗК України, судову практику ЄСПЛ.

Зазначав, що ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області у правовідносинах, що виникають з приводу розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності діє як орган, через який на даний час держава реалізує свої повноваження власника відповідних земельних ділянок. Разом з тим, Глевахівська селищна рада несумлінно з порушенням вимог земельного законодавства здійснювала передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок без погодження з постійним землекористувачем таких земель. Враховуючи вищевикладене, звернення з вказаним позовом до суду викликано необхідністю захисту «суспільних» та «публічних» інтересів держави в особі ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області та ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», адже грубо порушено право державної власності на землі сільськогосподарського призначення, які відповідно до ст. 13, 14 Конституції України знаходяться під особливою охороною держави та які не можуть передаватися у приватну власність, а також з метою захисту прав на землю постійного землекористувача, оскільки спірні земельні ділянки протиправно вибули із державної власності. Проте позивач ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області як уповноважений суб`єкт владних повноважень, за наявності факту порушення інтересів держави, тривалий час не звертався до суду за їх захистом.

Наводив правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 368/1158/16-ц, від 16 травня 2018 року в справі № 157/938/14-ц, від 22 травня 2018 року в справі № 469/1203/15-ц, від 20 червня 2018 року в справі № 697/2751/14ц про те, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Так, на запит прокуратури Управлінням Держземагентства у Васильківському районі (на теперішній час ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області) надано інформацію в березні 2016 року, яка додана до позовної заяви, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах земель, переданих в постійне користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», тобто, управління було обізнане про порушення інтересів держави, водночас, до суду з відповідною позовною заявою протягом 9 місяців позивач не звернувся (прокурором позов поданий у грудні 2016 року), зазначене свідчить про наявність у прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді, відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». При цьому форма попереднього повідомлення прокурором відповідного суб`єкта владних повноважень про необхідність звернення до суду не визначена, а вирішальним є сам факт обізнаності із порушенням інтересів держави. Сам факт незвернення до суду ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що указаний уповноважений державою орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та для звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці ЄСПЛ, відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року в справі № 903/129/18. Крім того, в постанові Верховного Суду від 16 квітня 2019 року в справі № 910/3486/18 зазначено, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган, при цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Посилався на постанову Верховного Суду від 07 грудня 2018 року в справі № 924/1256/17, в якій зазначено, що підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема (але не виключно): повідомленням прокурора на адресу відповідного компетентного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від такого органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Наголошував, що судовий розгляд триває з 2017 року, у рішеннях суду по вказаній цивільній справі зазначалось, що учасники про розгляд справи повідомлялись належним чином, однак ГУ Держгеокадастру у Київській області, ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», в особі яких подано позов, наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі компетентного органу, не оскаржувалась.

Наводив зміст Положення про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою КМУ від 14 січня 2015 року № 15, Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333, пояснював, що Управління не є державним підприємством, а є територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, тобто, суб`єктом владних повноважень, що відповідно до положень абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» надає право прокурору звертатись до суду з позовом в інтересах держави в особі зазначеного суб`єкта владних повноважень. Висновки суду першої інстанції, що прокурором заявлено вимоги в інтересах двох державних підприємств, в тому числі в інтересах Головне управління Держгеокадастру, є необґрунтованими та не відповідають положенням закону.

Від відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_10 надійшов відзив на апеляційну скаргу, до якого не було долучено доказів направлення копії даного відзиву іншим учасникам справи, в зв`язку з чим даний відзив було залишено без розгляду відповідно до ч. 4 ст. 183 ЦПК України.

В судове засідання 28 лютого 2024 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені шляхом направлення судових повісток-повідомлень на відомі суду поштові та електронні адреси. Клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи не надходило, про поважні причини неявки не повідомлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що в липні 2017 року заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Київській області, Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України», просив визнати недійсним рішення Глевахівської селищної ради № 624-26-V від 27 січня 2009 року в частині передачі у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 земельних ділянок, визнати недійсними державні акти на земельні ділянки та скасувати їх державну реєстрацію, витребувати на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області та у постійне користування ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» з незаконного володіння: ОСОБА_4 земельну ділянку пл. 0,10 га., кадастровий номер 0:03:008:0063 по АДРЕСА_1 , вартість якої складає 35742,72 грн., ОСОБА_5 земельну ділянку пл. 0,10 га., кадастровий номер 0:03:008:0064 по АДРЕСА_1 , вартість якої складає 35742,72 грн., ОСОБА_8 земельну ділянку пл. 0,10 га., кадастровий номер 0:03:008:0070 по АДРЕСА_1 , вартість якої складає 35742,72 грн., ОСОБА_9 земельну ділянку пл. 0,10 га., кадастровий номер 0:03:008:0071 по АДРЕСА_1 , вартість якої складає 35742,72 грн., ОСОБА_1 земельну ділянку пл. 0,10 га., кадастровий номер 0:03:008:0072 по АДРЕСА_1 , вартість якої складає 35742,72 грн.

Позов мотивував тим, що ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» на праві постійного користування належить земельна ділянка пл. 971,21 га. для вирощування і реалізації насіння сільськогосподарських культур, а також переробки іншої сільськогосподарської продукції згідно державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 001432-270 від 20 травня 2002 року. Разом з тим, рішенням Господарського суду Київської області від 30-31 грудня 2008 року задоволено позов Глевахівської сільської ради, припинено право ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» постійного користування земельною ділянкою загальною площею 387,19 га., вилучено у ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» вказану земельну ділянку, вказано недійсним державний акт на право користування землею в частині постійного користування земельною ділянкою пл. 387,19 га., виданий ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», та скасовано його державну реєстрацію в частині постійного користування земельною ділянкою пл. 378,19 га. В подальшому Глевахівська селищна рада до набрання вказаним рішенням законної сили здійснювала розпорядження землями, вилученими у ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», зокрема рішенням від 27 січня 2009 року № 624-26-V передано у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 земельні ділянки, які розташовані в смт. Глеваха Васильківського району Київської області. Однак, установлено, що прийняття рішення від 27 січня 2009 року № 624-26-V проведено незаконно, оскільки земельні ділянки знаходяться в межах земель, переданих в постійне користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», яким згоди на вилучення спірних земельних ділянок не надавалось. В подальшому рішенням Господарського суду Київської області від 21 квітня 2010 року, залишеним без змін постановами судів вищих інстанцій, задоволено подання прокурора та прийнято нове рішення, яким в позові Глевахівської селищної ради відмовлено в повному обсязі.

Крім того, Глевахівською селищною радою не приймались будь-які рішення про зміну цільового призначення спірних земельних ділянок в смт. Глеваха, які перебувають у власності відповідачів, саме з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Вказував, що інтереси держави порушено тим, що викликано необхідністю захисту «суспільних» та «публічних» інтересів держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області та ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», адже грубо порушено право державної власності на землі сільськогосподарського призначення, які відповідно до ст. 13, 14 Конституції України знаходяться під особливою охороною держави та які не можуть передаватися з державної у приватну власність, а також з метою захисту прав на землю постійного землекористувача, оскільки спірна земельна ділянка протиправно вибула з державної власності.

Наводив зміст ч. 1 ст. 84, ч. 4 ст. 122 ЗК України, вказував, що Головне управління Держгеокадастру у Київській області у правовідносинах, що виникають з приводу розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, діє як орган, через який держава реалізує свої повноваження власника відповідних земельних ділянок.

Вказував, що Управлінням Держземагентства у Васильківському районі надано інформацію про земельні ділянки, які мають перетин із земельними ділянками ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», що належать останньому відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 001432-270 від 20 травня 2002 року, зокрема й про спірні земельні ділянки. З огляду на викладене, позов пред`являється у межах строків позовної давності, а саме в межах трьох років, коли стало відомо про порушені права на землю державної власності.

До позовної заяви додано, зокрема, копію листа Управління Держземагентства у Васильківському районі від 05 січня 2015 року у відповідь на лист Васильківської міжрайонної прокуратури, яким повідомлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами, доданими до запиту, мають перетин з земельними ділянками ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», згідно обмінних файлів, які надано листом Васильківської міжрайонної прокуратури Київської області від 26 грудня 2013 року № 8831вих-13 (а. с. 30 т. 1).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2017 року вимоги позову до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області та ОСОБА_9 , треті особи ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування та державних актів на земельні ділянки роз`єднано у самостійне провадження з позовом до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області та ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування та державних актів на земельні ділянки (а. с. 39 т. 1).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 липня 2019 року справу передано для розгляду судді Кравченко Л.М.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2019 року справу прийнято до провадження судді, призначено підготовче судове засідання на 20 січня 2020 року (а. с. 57 т. 2).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження на 17 листопада 2021 року (а. с. 101 т. 2).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2022 року позов залишено без розгляду в зв`язку з повторною неявкою позивача на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (а. с. 121 - 123 т. 2).

Постановою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року апеляційну скаргу керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області задоволено, ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2022 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а. с. 182 - 186 т. 2).

13 лютого 2023 року Обухівська окружна прокуратура Київської області звернулася до суду з клопотанням про зміну найменування органу прокуратури, який звернувся з позовною заявою до суду, з Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області на Обухівську окружну прокуратуру Київської області, оскільки в єдиній системі прокуратури наразі відсутня така прокуратура, як Києво-Святошинська місцева прокуратура, разом із тим, утворено Обухівську окружну прокуратуру Київської області, юрисдикція якої розповсюджується на територію Обухівського району Київської області, до якого входить Васильківська ОТГ та Феодосіївська ОТГ (а. с. 198 - 201 т. 2).

Також 08 червня 2023 року Обухівська окружна прокуратура Київської області звернулася до суду з клопотанням про заміну позивача Головне управління Держгеокадастру у Київській області на його правонаступника - Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, в зв`язку з реорганізацією останнього (а. с. 203 - 204 т. 2).

Ухвалами Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2023 року замінено в справі заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області на Обухівську окружну прокуратуру Київської області, а також залучено до участі в справі в якості правонаступника позивача Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, виключивши Головне управління Держгеокадастру в Київській області (а. с. 215 - 217, 219 - 220 т. 2).

Залишаючи позов без розгляду ухвалою від 15 листопада 2023 року, яка оскаржується, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що після відкриття провадження в справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів суд установив відсутність підстав на представництво інтересів держави в суді, в зв`язку з чим вважає за необхідне залишити позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області та ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», без розгляду.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, враховуючи наступне.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором в позовній чи іншій заяві, скарзі.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Вказаним приписам кореспондують приписи частини четвертої статті 56 ЦПК України, відповідно до якої прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом «суд знає закони» під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади, зокрема повноважень органу місцевого самоврядування, здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Наявність бездіяльності компетентного органу повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) зазначено, що відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло з власності держави), а також таких чинників як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва. Якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, зазначене не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Отже, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У справі, що переглядається, судом першої інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази дотримання прокурором ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо попереднього повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення з даним позовом до суду, що позбавило позивачів можливості відреагувати на порушення прав держави та самостійно звернутися з відповідним позовом до суду, що свідчить про порушення принципу представництва державних інтересів, відповідно до якого прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може захищати інтереси держави.

Доводами апеляційної скарги вказані висновки не спростовані.

Апеляційний суд відхиляє посилання прокурора в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 368/1158/16-ц, від 16 травня 2018 року в справі № 157/938/14-ц, від 22 травня 2018 року в справі № 469/1203/15-ц, від 20 червня 2018 року в справі № 697/2751/14ц, оскільки в межах даних справ Верховним Судом питання наявності повноважень прокурора на представництво інтересів держави не досліджувалось взагалі.

Апеляційний суд не приймає посилання прокурора в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року в справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19), згідно яких, сам факт незвернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади с. Городище та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Наведені висновки не відповідають висновкам, сформульованим пізніше Великою Палатою Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19), згідно яких, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Апеляційний суд відхиляє як нерелевантні посилання прокурора в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 16 квітня 2019 року в справі № 910/3486/18 про те, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган, при цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів, з огляду на те, що в цій справі Верховним Судом не досліджувалось дотримання прокурором передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вимог попереднього повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення з даним позовом до суду.

Що стосується постанови Верховного Суду від 07 грудня 2018 року в справі № 924/1256/17, на яку посилався прокурор в апеляційній скарзі, наведені в ній правові висновки не підтверджують, а навпаки спростовують доводи прокурора, оскільки у цій справі апеляційним судом було встановлено, що звертаючись з даним позовом до суду, заступник прокурора Хмельницької області не визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а також не довів суду, що даний орган (органи) не здійснює або неналежним чином здійснює свої повноваження щодо захисту інтересів держави. Відсутність такого органу також підтверджена не була. Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази дотримання прокурором ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо попереднього повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення з даним позовом до суду.

Не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом посилання в апеляційній скарзі на те, що судом виявлено відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави майже через 5 років після закриття підготовчого провадження, і з цього часу наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі компетентного органу не оскаржувалась, а також, що звернення з даним позовом до суду викликано необхідністю захисту «суспільних» та «публічних» інтересів держави в особі ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області та ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», адже грубо порушено право державної власності на землі сільськогосподарського призначення, які відповідно до ст. 13, 14 Конституції України знаходяться під особливою охороною держави та які не можуть передаватися у приватну власність, а також з метою захисту прав на землю постійного землекористувача, оскільки спірні земельні ділянки протиправно вибули із державної власності, проте позивач ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області як уповноважений суб`єкт владних повноважень, за наявності факту порушення інтересів держави, тривалий час не звертався до суду за їх захистом.

Зазначені аргументи прокурора не звільняють його від необхідності дотримання процесуального порядку звернення до суду з позовом в інтересах держави, передбаченого ч. 23 Закону України «Про прокуратуру», ч. 4 ст. 56 ЦПК України, які в даному випадку дотримані ним не були.

Крім того, судом першої інстанції було роз`яснено прокурору в оскаржуваній ухвалі від 15 листопада 2023 року, що відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Оцінюючи правильність висновків суду першої інстанції в частині залишення без розгляду позову прокурора, поданого в інтересах ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», апеляційний суд виходить із наступного.

Як вже було зазначено, відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц підтвердила свій висновок про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі державного підприємства (пункт 8.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21)). У зв`язку з цим позовні вимоги прокурора, спрямовані на захист прав або інтересів не держави, а державного підприємства, не підлягають розгляду по суті, оскільки позовну заяву за такими вимогами фактично подано не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах державного підприємства, а прокурор не має повноважень на ведення справ в частині таких вимог. Отже, судові рішення підлягають скасуванню в частині розгляду по суті позову прокурора, поданого в інтересах ДП «Бориспільский лісгосп» із залишенням позову без розгляду в зазначеній частині.

Наведені правові висновки належно враховані судом першої інстанції при постановленні ухвали від 15 листопада 2023 року.

Разом із тим, залишаючи без розгляду позов прокурора в інтересах Головне управління Держгеокадастру в Київській області, суд першої інстанції зазначив, що управління є державним підприємством.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками, враховуючи наступне.

Згідно п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру.

Згідно п. 1, 3 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29 вересня 2016 року № 333, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» територіальні органи центрального органу виконавчої влади утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на його утримання, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Київській області є не державним підприємством, а територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, тобто суб`єктом владних повноважень, що узгоджується з положеннями абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень.

Разом із тим, вказані помилкові висновки суду першої інстанції в мотивувальній частині ухвали в частині визначення статусу Головного управління Держгеокадастру у Київській області не впливають на загальну правильність висновків суду першої інстанції щодо необхідності залишення позову прокурора без розгляду, оскільки прокурором не дотримано ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо попереднього повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення з даним позовом до суду, що є самостійною підставою для залишення позову прокурора без розгляду з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Виходячи із вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильних в цілому висновків про залишення позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки після відкриття провадження в справі судом установлено відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави, разом із тим, дійшов помилкового висновку, що Головне управління Держгеокадастру в Київській області є державним підприємством.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції в частині мотивації постановлена з невідповідністю висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни ухвали та викладення мотивувальної частини ухвали в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та не підлягає зміні чи скасуванню з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області задовольнити частково.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.