ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/27341/21

Провадження № 22-ц/4820/194/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника апелянта ОСОБА_1 ,, представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ReWaste.S.G.» про визнання договору недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Палінчака О.М. від 16 листопада 2023 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , звертаючись в суд з позовом до відповідачів, вказував, що 15.07.2019 року між відповідачами ОСОБА_4 та ТОВ «ReWaste.S.G.» укладено договір про відступлення права вимоги № 4404-19/2, за яким ТОВ «ReWaste.S.G.» відступив ОСОБА_4 право вимоги за зобов`язаннями ФОП ОСОБА_3 по контрактах № 1С від 17.05.2017 року та № 2К від 19.05.2018 року.

Вказаний договір укладено з порушенням процедури передачі права вимоги, яка була визначена контрактами, що призвело до порушення його прав та інтересів, а тому, наявні правові підстави для визнання договору недійсним.

Згідно п. 10.5 контракту № 1С та контракту № 2К жодна із сторін немає права передавати свої права та обов`язки за цим Договором третій стороні без письмової згоди на те іншої сторони. При цьому позивач не надавав відповідачам письмової чи усної згоди на відступлення права вимоги за вказаними контрактами.

З врахування наведеного позивач просив визнати недійсним договір про відступлення права вимоги.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2023 року позов задоволено. Визнано недійсним договір відступлення права вимоги №4404-19/2, укладений 15.07.2019 року між ТОВ «ReWaste.S.G.» та ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати як незаконне та відмовити у позові. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що позивач не є стороною оспорюваного договору, при цьому ним не підтверджено порушення його прав та інтересів в результаті укладення оспорюваного договору.

ОСОБА_4 подав позов про стягнення заборгованості за контрактом №1C від 19.05.2017 року та контрактом № 2К від 19.05.2018 року до ФОП ОСОБА_3 . Вказана справа № 758/16369/19 розглядається Подільським районним судом м. Києва. Провадження в цій справі зупинено до набрання законної сили рішенням у цій справі № 686/27341/21. Позивач, оспорюючи договір відступлення, має намір уникнути сплати боргу та не допустити задоволення вимог кредитора.

У відзиві ФОП ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін як законне та обґрунтоване.

В судовому засіданні представник апелянта просив апеляційну скаргу задовольнити з вказаних в ній мотивів.

Представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Представниця ТОВ «ReWaste.S.G.» в судове засідання не з`явилася, у поданій заяві просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, встановлено, що 19.05.2017 року між ТОВ «ReWaste.S.G.» та ФОП ОСОБА_3 укладено контракт №1С, а 19.18.2018 року контракт № 2К.

15.07.2019 року між ТОВ «ReWaste.S.G.» (кредитор) та ОСОБА_4 (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги №4404-19/2, згідно якого ТОВ «ReWaste.S.G.» передало, а ОСОБА_4 прийняв право вимоги на умовах, які існують на момент укладення цього договору, за зобов`язаннями ФОП ОСОБА_3 з виплати коштів відповідно до умов контракту № 1С від 19.05.2017 року та контракту № 2К від 19.05.2018 року.

Відповідно до пункту 3.2 договору про відступлення права вимоги №4404-19/2 від 15.07.2019 року кредитор та новий кредитор зобов`язані сповістити боржника про відступлення права вимоги за цим договором протягом 17 календарних днів з моменту підписання даного договору, шляхом поштового надсилання повідомлення про відступлення права вимоги.

Пунктами 10.5 контракту № 1С від 19.05.2017 року, та контракту № 2К від 19.05.2017 року, передбачено, що жодна із сторін немає права передавати свої права та обов`язки за цим Договором третій стороні без письмової згоди на те іншої сторони.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що заміна кредитора згідно договору відступлення права вимоги між ТОВ «ReWaste.S.G.» та ОСОБА_4 за зобов`язаннями ФОП ОСОБА_3 відповідно до контрактів № 1С від 19.05.2017 року та № 2К від 19.05.2017 року відбулася з порушенням умов цих контрактів без згоди боржника ОСОБА_3 , відтак наявні підстави для визнання цього договору недійсним відповідно до ч.1 ст. 516 ЦК України.

Доводи апелянта про помилковість цього висновку суду є безпідставними.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд першої інстанції правильно констатував, що відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні, якщо обов`язковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання недійсним на підставі частини 1 статті 203 ЦК України договору про відступлення права вимоги, оскільки у такому випадку договір про відступлення права вимоги суперечить нормі ч.1 ст.516 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірний договір не порушує право позивача, є безпідставними.

Так, за змістом ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

В засіданні апеляційного суду представник позивача ствердив, що позивач ОСОБА_3 при укладенні контрактів на власний розсуд визначився з контрагентом та умовами цих контрактів. В свою чергу заміна кредитора на підставі спірного договору не відповідає його волі і за наявних спорів щодо виконання контрактів перешкоджатиме йому доводити неналежне виконання умов контрактів іншою стороною.

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до п. 3.6 Договору відступлення права вимоги № 4404-19/2 від 15.07.2019 року Новий Кредитор має право переуступити право вимоги іншому або іншим сторонам за цим Договором у будь-який час повністю або частково, будь-якій юридичній чи фізичній особі, на будь-яких умовах як на стадії досудового врегулювання спору, так і на стадії судового розгляду примусового виконання рішення суду.

Отже, вказаний пункт договору відступлення права вимоги звужує обсяг прав позивача порівняно з пунктами 10.5 контрактів.

Окрім того, в результаті укладення договору про відступлення права вимоги змінилася підвідомчість спору, оскільки згідно пунктів 9.6 контрактів сторони домовилися, що розгляд спорів буде здійснюватися судом в складі одноосібного арбітра, призначення якого здійснюється головою Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України.

Наведене свідчить про порушення ключового принципу цивільних правовідносин свободи договору, і цілком спростовує доводи апелянта про недоведеність порушення прав позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2024 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк