Провадження № 2/344/711/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Устинської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання іпотеки припиненою, вилучення з реєстру запису про іпотеку та запису про заборону відчуження нерухомого майна

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання іпотеки припиненою, вилучення з реєстру запису про іпотеку та запису про заборону відчуження нерухомого майна. Позовні вимоги мотивував тим, що 02.10.2006 року між ОСОБА_1 та АБ «Брокбізнесбанк» укладено договір про іпотечний кредит №2804/2, згідно з умовами якого Банк надав позивачу кошти в сумі 20 000,00 доларів США на споживчі цілі, придбання квартири за адресою АДРЕСА_1 . 3гідно п. 1.1., 1.2. Договору вбачається, що кредит надавався Позичальнику (позивачу) на споживчі цілі - придбання житла. На забезпечення виконання кредитного зобов`язання 24.10.2006р. укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Торос Т.А., зареєстрований в реєстрі за №Д2-954, згідно якого кредитору передано в іпотеку квартиру за адресою АДРЕСА_1 . На підставі іпотечного договору до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек внесені відповідні записи про обтяження майна. Позивачем заборгованість договором про іпотечний кредит № 2804/2 від 02.10.2006 року сплачено в повному обсязі в межах графіку погашення (строк повернення кредиту 01.10.2016року, повністю сплачено 20.09.2016р.), а відтак - зобов`язання за кредитним договором виконані позичальником в повному обсязі. Після погашення кредиту, в день останнього платежу, 20.09.2016 року позивач звернувся до відповідача Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Куреного О.В. на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк», із заявою про видачу довідки про повне дострокове погашення заборгованості, а також із вимогою вилучити запис про іпотеку та обтяження іпотекою майна, в зв`язку із повним погашенням заборгованості. Листом від 21.10.2016року № 7722, ПАТ «Брокбізнесбанк» повідомило позивача про необхідність додаткового часу для виконання вимог звернення, а також про початок ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк», делегування повноважень Фонду на ліквідацію Банку уповноваженій особі Куреному О.В. Однак, відповідачем вимог заяви від 20.09.2016 року не виконано, записи про обтяження майна не вилучено, у зв`язку із чим позивач звертається за захистом порушеного права до суду, у інший спосіб усунути такі порушення неможливо. Враховуючи наведене позивач звернувся до суду із зазначеним позовом про визнання іпотеки припиненою, вилучення з реєстру запису про іпотеку та запису про заборону відчуження нерухомого майна.

27.10.2023 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якій зазанчив, що Фонд гарантування не є правонаступником Банку, а відповідно не є стороною договорів, які укладалися з Банком, також не є обтяжувачем, а відповідно вимоги до Фонду гарантування про припинення обтяження та виключення записів про обтяження, є безпідставними, та такими, що не підлягають до задоволення. Крім того, зазначив, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом, оскільки, про порушенням своїх прав дізнався у 2016 році, однак з позовом звернувся до суду 01.09.2023 року. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з поданням позову до неналежного відповідача (а.с.58-61).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 02.10.2006 року між ОСОБА_1 та АБ «Брокбізнесбанк» укладено договір про іпотечний кредит №2804/2, згідно з умовами якого Банк надав позивачу кошти в сумі 20 000,00 доларів США на споживчі цілі, придбання квартири за адресою АДРЕСА_1 , терміном на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 01.10.2016 року, зі сплатою 12 % річних (а.с.11-15).

На забезпечення належного виконання умов кредитного договору 24.10.2006 року між позивачем і банком укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку квартиру за адресою АДРЕСА_1 (а.с.16-23).

На підставі іпотечного договору до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек внесені відповідні записи про обтяження.

20.09.2016р. ОСОБА_1 повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором, достроково повернув суму кредиту та сплатив інші платежі, передбачені договором.

20.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся з письмовим зверненням (заявою) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» щодо надання довідки про повне погашення заборгованості перед АТ «Брокбізнесбанк» за кредитним договорм №2804/2 від 24.10.2006 року, а також вилучити запис про іпотеку та обтяження предмету іпотеки з Державного реєстру, у зв`язку з повним погашенням заборгованості, не застосовуючи штрафних санкцій (а.с.45).

На заяву ОСОБА_1 від 20.09.2016 року уповноважена особа Фонду 21.10.2016 року листом № 7722 повідомила, що з 11 червня 2014 року розпочата ліквідація АТ «Брокбізнесбанк» на підставі постанови Правління Національного банку України від 10 червня 2014 року № 339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк», тому для підготовки інформації яка запитується у зверненні, необхідний додатковий строк, з цих підстав відповідь на його звернення буде надано окремим листом в межах продовженого строку розгляду звернень (а.с.46).

Як зазначає позивач, з того часу, жодних повідомлень від уповноваженої особи Фонду він не отримував.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими.

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку», частини першої статті 572 ЦК України та частини першої статті 575 іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання.

При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.

Згідно з правовим висновком Верховного суду, викладеним у постанові від 06.02.2019 року у справі №463/3237/16 зобов`язання боржника з виконання кредитного договору були виконані у порядку, встановленомуЗаконом України «Про виконавче провадження`та у повному обсязі, отже вони припинилися відповідно достатті 599 ЦК України, а відтак припиненою є й іпотека як похідне від основного зобов`язання. З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже правових підстав для його утримання під обтяженням немає.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 належним чином виконав умови Кредитного договору №2804/2 від 02.10.2006 року, достроково повернувши кредит, інших доказів про існування заборгованості у ОСОБА_1 перед банком матеріали справи не містять, як і не містять доказів відступлення права вимоги за цим кредитним договором.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора іпотека припиняється.

Оцінюючі доводи представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо наявності підстав для відмови у позовних вимогах у зв`язку з поданням позову до неналежного відповідача, суд приймає до уваги наступне.

За положеннями ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб був зобов`язаний забезпечити належне оформлення, упорядкування та зберігання усіх документів неплатоспроможного банку, в тому числі архівних, та передати їх на зберігання до Національного банку України.

Частиною 1 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено прямий обов`язок Фонду забезпечити збереження активів та документації банку.

Згідно з частинами другою, третьою статті 53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" за результатами проведення ліквідації банку Фонд складає ліквідаційний баланс та звіт, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду. Ліквідаційна процедура Банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Тобто, звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс є підсумковими документами, які підтверджують належне проведення ліквідатором всіх необхідних заходів ліквідаційної процедури, вчинення адекватних дій щодо виявлення кредиторів та активів боржника.

Ліквідаційна процедура ПАТ «Брокбізнесбанк» є завершеною, а сам банк ліквідовано.

Разом із тим, на момент звернення до суду із цим позовом відповідачем не було вчинено дій щодо припинення іпотеки у зв`язку із повним погашенням боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.

У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16, провадження №12-158гс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, провадження №14-144цс18 зазначено, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідачем не надано доказів невиконання договору кредиту укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Брокбізнесбанк», що в свою чергу свідчить про припинення договору іпотеки.

Вирішуючи питання про заяву відповідача фонду гарантування вкладів фізичних осіб про застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦК України).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

В даній цивільній справі встановлено, що внаслідок наявності обтяжень на нерухоме майно позивач як власник позбавлений можливості розпоряджатись даним майно та повноцінно ним користуватись, такі порушення прав власника є триваючими, отже він має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном у визначений ним спосіб.

За таких обставин вказаний позов є негаторним.

Згідно з висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 6 березня 2018 року у справі № 607/15489/15-ц, Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, а тому цей позов може бути пред`явлений власником майна протягом всього часу, поки триває порушення.

Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що наявні визначені законом підстави для відновлення порушеного права позивача ОСОБА_1 на розпорядження нерухомим майном шляхом визнання припиненого іпотечного договору та зняття обтяження у формі заборони на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 51263078) квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., зареєстроване 24.10.2006р., приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Торос Т.А.. на підставі договору іпотеки від 24.10.2006 року та визнання припиненого іпотечного договору та зняття обтяження у формі заборони на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 51263126) квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., зареєстроване 24.10.2006р., приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Торос Т.А.. на підставі договору іпотеки від 24.10.2006 року.

За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.55,124 Конституції України, Законом України «Про іпотеку», ст.ст. 15, 16, 391, 509, 526, 575, 598, 599, 600-609 ЦК України, ст.ст. 13, 76, 80, 81, 133, 141, 247, 258, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання іпотеки припиненою, вилучення з реєстру запису про іпотеку та запису про заборону відчуження нерухомого майна - задоволити.

Визнати припиненою іпотеку нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, номер об`єкта в РПВН 15919245) встановлену на підставі іпотечного договору укладеного від 24.10.2006 року між Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 .

Вилучити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження (іпотеку), а саме, щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, номер об`єкта в РПВН 15919245), реєстраційний номер обтяження (запису про іпотеку) 51263078 (відомості про реєстрацію обтяження до перенесення: Державний реєстр іпотек, реєстраційний номер іпотеки 3936757), зареєстрована 24.10.2006р., на підставі іпотечного договору, який укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» 24.10.2006р., посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Торос Т.А.., зареєстрований в реєстрі за №Д2-954,

Вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження (заборону на нерухоме майно), а саме: щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, номер об`єкта в РПВН 15919245), реєстраційний номер обтяження (заборони) 51263126 (відомості про реєстрацію обтяження до перенесення: Єдиний реєстр заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 3936672, додаткові відмості про обтяження Д2-955), зареєстроване 24.10.2006р., на підставі іпотечного договору, який укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» 24.10.2006р., посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Торос Т.А., зареєстрований в реєстрі за №Д2-954.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 04.03.2024 року.

Суддя Пастернак І.А.