РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/2183/23

Провадження № 2/293/160/2024

27 лютого 2024 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

секретаря судового засідання Крисюк О.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Черняхів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Черняхівської селищної ради, про визначення місця проживання дитини -

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

29.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, за замістом якого просить визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що позивач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матір`ю дитини є ОСОБА_3 . Починаючи з 2019 року дочка проживає з позивачем за його адресою проживання та перебуває на його утриманні. Мати дитини не приймає будь-якої участі у вихованні дитини, та проживає окремо. Позивач офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, за місцем проживання характеризується позитивно, отже може створити умови для повноцінного та всебічного розвитку дитини, приймати активну участь у її вихованні та житті.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 29.12.2023, справа №293/2183/23 передана на розгляд судді Збаражського О.М.

Ухвалою суду 04.01.2024 позов ОСОБА_1 залишений без руху із наданням позивачу строку на усунення недоліків вказаних у мотивувальній частині ухвали.

09.01.2024 до суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою від 11.01.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, підготовче засідання призначив на 08.02.2024. Залучив до участі у справі орган опіки та піклування Черняхівської селищної ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

08.02.2024 ухвалою суду підготовче провадження закрито, судовий розгляд справи по суті призначений на 27.02.2024. Постановлено витребувати у Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Черняхівської селищної ради інформацію про стан здоров`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14.02.2024 на виконання вимог ухвали суду від 08.02.2024 Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Черняхівської селищної ради надало інформацію про стан здоров`я ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_4

27.02.2024 позивач та його представник позов підтримали з підстав викладених в позові, просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, про розгляд справи повідомлялась встановленим порядком. Згідно поданої заяви від 05.02.2024 просила розглядати справу без її участі. Повідомила, що донька ОСОБА_4 декілька років поспіль постійно проживає разом із позивачем ОСОБА_1 за його адресою проживання.

Орган опіки та піклування Черняхівської селищної ради повноважного представника в судове засідання не направив. Про розгляд справи повідомлявся встановленим порядком.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду.

У судовому засіданні 27.02.2024, відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 12 від 14.02.1996 року, ОСОБА_5 та його члени сім`ї є власниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

ОСОБА_4 проживає разом із своїм батьком ОСОБА_1 за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 (а.с. 6,10). Дитина навчається в Дівочківській гімназії Черняхівської селищної ради (а.с. 14).

27.09.2023 Дівочківським старостинським округом Черняхівської селищної ради проведено обстеження умов проживання дитини ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , про що складений відповідний акт (а.с.12-13).

30.11.2023 органом опіки та піклування Черняхівської селищної ради надано висновок про можливість визначення місця проживання дитини разом з батьком ОСОБА_1 , зважаючи на факт проживання дитини з батьком, задовільні умови проживання, доглянутість дитини, її емоційний стан (а.с.60).

Відповідно до довідки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Дівочки-Сад», ОСОБА_1 працює на посаді охоронця з 06.04.2023 та отримує заробітну плату (а.с.49).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили факт постійного проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 разом із своїм батьком за адресою: АДРЕСА_1 , протягом останніх п`яти років.

IV. ЦИВІЛЬНЕ ЗАКОНОДАВТВО УКРАЇНИ, ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (п. 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано: тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Встановлено, що ОСОБА_1 піклуючись про інтереси доньки, звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з ним. Відповідачка не заперечувала проти задоволення позову, підтвердила, що донька дійсно постійно проживає із своїм батьком - ОСОБА_1 в с.Дівочки Житомирського району Житомирської області кілька років поспіль.

Зазначені обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами: актом обстеження умов проживання, висновком органу опіки і піклування Черняхівської селищної ради, показаннями свідків.

В ході розгляд справи встановлено, що малолітня ОСОБА_4 постійно проживає з батьком, останній приділяє більше уваги вихованню дитини й більш відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, створює належні умови для повноцінного розвитку та проживання дитини, піклується про неї, виявляє зацікавленість її повсякденним життям та потребами, тому місце проживання дитини слід визначити з батьком, що забезпечить якнайкращі інтереси дитини.

Оцінивши наявні у справі докази, дослідивши обставини справи враховуючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, маючи за мету забезпечення найкращих інтересів дитини, її впевненості у майбутньому та недопущення емоційних втрат через зміну звичного для дитини комфортного оточуючого середовища, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ МІЖ СТОРОНАМИ

Приймаючи до уваги положення статті 141 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позивач не заявляв клопотання про стягнення судових витрат з відповідача, суд залишає судові витрати за позивачем.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 294 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2

адреса проживання:

АДРЕСА_2

РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач:

ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_3

адреса реєстрації:

АДРЕСА_2

РНОКПП НОМЕР_3

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

Черняхівська селищна рада,

місцезнаходження за адресою: 12301, Житомирська область, смт Черняхів, майдан Рад, 1,

Повне рішення складено та підписано 04.03.2024.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ