П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2023 року м. Київ

Справа №367/6425/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/4014/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Мандрика О.П., Бевзи А.М

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» на рішення Ірпінського міського суду Київської області ухваленого під головуванням судді Мерзлого Л.В., 15 червня 2023 року в м. Ірпінь, дата складення повного тексту рішення не зазначена, та на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області ухваленого під головуванням судді Мерзлого Л.В., 18 липня 2023 року в м. Ірпінь, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2021 року позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з АТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» на її користь:

несплачене страхове відшкодування за ризиком життя та здоров`я в розмірі 260000,00 грн;

несплачене страхове відшкодування за завдану матеріальну шкоду в розмірі 92380,00 грн;

інфляційні нарахування - 125414,25 грн, 3% річних - 19231,26 грн, пеню з урахуванням подвійної облікової ставки - 160907,33 грн, а всього 305552,84 грн;

судові витрати та витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09 вересня 2020 року, приблизно об 11 год. 20 хв., на 79 км. автодороги Бориспіль-Дніпро неподалік с. Світанок Переяслав-Хмельницького району Київської області, відбулось зіткнення автомобіля «KIA Soul», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , автомобіля «Mazda CX5» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , автомобіля «ВАЗ 2115» реєстраційний номер НОМЕР_3 , мотоциклу «Honda XL1000V» реєстраційний номер НОМЕР_4 . В результаті ДТП водій мотоцикла ОСОБА_1 , водій автомобіля «ВАЗ 2115» ОСОБА_6 , та пасажир автомобіля «ВАЗ 2115» ОСОБА_7 загинули, а вищезазначені транспортні засоби отримали значні механічні пошкодження.

Відповідно до Витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчим ГУНП в Київській області, матеріали про вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000932.

Відповідно до повідомлення про підозру від 22 вересня 2020 року, вищезазначена дорожньо-транспортна пригода відбулась в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «KIA Soul», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 .

Станом на сьогоднішній день, ОСОБА_4 перебуває у міжнародному розшуку.

Станом на дату ДТП, цивільно правова відповідальність водія вищезазначеного транспортного засобу автомобіля «KIA Soul», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , була застрахована у АТ Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП» відповідно до поліса ЕР 200514382 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного.

Відповідно до лімітів зазначеного поліса передбачено ліміт за відшкодування шкоди, завданої життю та здоров`ю в розмірі 260000,00 грн, на одного потерпілого, за шкоду завдану майну в розмірі 130000,00 грн.

Дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 09 вересня 2020 року за участі забезпеченого транспортного засобу, унаслідок якої загинув, в тому числі, водій мотоцикла ОСОБА_1 , потягло за собою настання страхового випадку.

На час настання страхового випадку на утриманні у покійного перебувала його дружина, ОСОБА_1 , яка на момент події не була працевлаштована, а знаходилася в декретній відпустці за доглядом за дитиною, син ОСОБА_8 , донька, ОСОБА_3 , син ОСОБА_2 .

Потерпіла особа ОСОБА_1 18 вересня 2020 року повідомила АТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» про настання страхового випадку.

Як вбачається з довідки про доходи покійного ОСОБА_9 за період з жовтня 2019 року по вересень 2020 року, виданої ПАТ «Універмаг «Україна», останній отримав доходи в розмірі 529748,86 грн, що становить середньомісячну заробітну плату в розмірі 48159,00 грн.

Представник позивача зазначає про те, що при визнанні страхової події, виплата на користь дітей покійного, не враховуючи непрацюючу дружину, становить: 48159,00 грн (середній заробіток): 5 (члени сім`ї) = 9632 грн (дохід на одного); на момент настання події, доньці покійного ОСОБА_3 було 10 років до повноліття останньої залишилось 96 місяців: 96 x 9632 грн = 924672 грн; на момент настання події, сину покійного ОСОБА_2 було 7 років до повноліття останнього залишилось 132 місяців: 132 x 9632 грн = 1271424 грн.

Вказує про те, що загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Враховуючи зазначене, максимальна моральна шкода, яка повинна бути сплачена позивачем розраховується наступним чином: 12 х 5000 грн (мінімальна заробітна плата згідно законодавства на день настання події) = 60000 грн.

Крім того, зазначає, що максимальний ліміт витрат страхової компанії на поховання не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат станом на момент ДТП, що становить: 12 х 5000 (мінімальна заробітна плата згідно законодавства на день настання події) = 60000 грн.

Відповідно до звіту № 10/11/20 від 09 листопада 2020 року, розмір матеріального збитку, який був завданий власнику мотоцикла «Honda XL1000V» реєстраційний номер НОМЕР_4 , становить 92380 грн.

Беручи до уваги той факт, що зобов`язання АТ Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» відповідно до умов договору не можуть бути більше встановленого ліміту, 260000,00 грн, за шкоду заподіяну життю та здоров`ю та 130000,00 грн, за шкоду заподіяну майну, тому позивач ОСОБА_1 листами від 22 січня 2021 року та від 09 квітня 2021 року зверталася до відповідача з проханням провести виплату страхового відшкодування в розмірі 260000,00 грн, по ризику життя та здоров`я та 92380 грн за шкоду, заподіяну майну у зв`язку з пошкодженням мотоцикла «Honda XL1000V» реєстраційний номер НОМЕР_4 , на що була отримана відмова у виплаті страхового відшкодування, яка на думку позивача є безпідставною.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 червня 2023 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування - задоволено.

Стягнуто з АТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 несплачене страхове відшкодування за ризиком життя та здоров`я в розмірі 260000,00 грн.

Стягнуто з АТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 несплачене страхове відшкодування за завдану матеріальну шкоду в розмірі 92380,00 грн.

Стягнуто з АТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 інфляційні нарахування в розмірі 125414,25 грн, 3% річних - 19231,26 грн, пені з урахуванням подвійної облікової ставки -160907,33 грн, а всього 305552,84 грн.

Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18 липня 2023 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задоволено.

Стягнуто з АТ Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 10000,00 грн.

Не погодилось із зазначеним судовим рішенням, в частині стягнення несплаченого страхового відшкодування за завдану матеріальну шкоду та пені, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп», представником товариства подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що оскаржуване рішення суду є неправомірним, незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що відповідно до звіту №10/11/20 ринкова вартість транспортного засобу до ДТП склала 92380,00 грн.

Відповідно до звіту № 10/11/20 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу склала 545355,16 грн без застосування фізичного зносу та 175957, 28 грн вартість відновлювального зносу із застосуванням фізичного зносу.

Таким чином, вартість відновлювального ремонту значно перевищує ринкову вартість транспортного засобу - отже проведення відновлювального ремонту транспортного засобу є економічно недоцільним, а такий транспортний засіб вважає економічно знищеним.

Тому розрахунок страхового відшкодування має здійснюватися за правилами ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортним засобів».

Позивач, звертаючись до суду про стягнення страхової суми мав би врахувати вимоги ст. 30 вказаного Закону, та визначити суму страхового відшкодування на підставі вказаної статті (ринкова вартість транспортного засобу як до ДТП так і після ДТП).

Однак, позивачем цього здійснено не було. Позивачем не було визначено ринкову вартість транспортного засобу після ДТП, що є порушенням порядку визначення розміру страхового відшкодування за ст.30 вказаного Закону, а таке порушення є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Щодо відсутності підстав для нарахування пені представник вказує на те, що на момент подачі заяви про виплату страхового відшкодування позивачем перебіг строку прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату був припинений, оскільки станом на дату подання заяви про виплату страхового відшкодування та станом на зараз вирок у даній справі ще не ухвалений та не набрав законної сили. Отже, перебіг строку прийняття рішення відповідачем про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату і надалі припинений.?

Отже, відповідач діяв у встановлених межах та на підставі положень Закону.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача суму страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виплати страхового відшкодування є безпідставними, оскільки у страховика відсутнє прострочення виплати страхового відшкодування (п. 36.2 ст. 36 вказаного Закону)

Страховик рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування позивачу в порядку, визначеному Законом, не приймав, а зупинення строків щодо розгляду заяви по страхове відшкодування та ухвалення відповідного рішення (виплата чи відмова у виплаті), не є за своєю природою та не може прирівнюватися до відмови у здійснення виплати страхового відшкодування, оскільки відповідач виконував механізм дії, та покладені на нього обов`язки п. 36.2 ст. 36 зазначеного Закону.

Крім того, строки для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування страховиком на час звернення до суду та на даний час зупинені до винесення вироку та набрання ним законної сили, а тому прострочення виплати страхового відшкодування - відсутнє.

Отже, ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» жодних прав чи законних інтересів позивача не порушувало.

Таким чином, вимоги про стягнення страхового відшкодування, нарахування штрафних санкцій та витрат на правничу допомогу з ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» задоволенню не підлягають, оскільки відсутня вина Страховика з приводу прийняття рішення щодо здійснення/відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування та прострочення здійснення такого відшкодування (застосування штрафних санкцій).

Щодо нарахування пені просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності та обмежити строк розрахунку пені в один рік (п.1 ч.1 ст. 258 ЦК України), де сума пені становить 132900,35 грн

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення несплаченого страхового відшкодування за завдану матеріальну шкоду в розмірі 92380,00 грн та пені з урахуванням подвійної облікової ставки - 160907,33 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог відмовити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Також представником подана апеляційна скарга на додаткове рішення, в якій він вказує на те, що заявлена сума витрат позивачем, у розмірі 10000,00 грн на правову допомогу не відповідає критеріям реальності, з огляду на те, що даний спір є спором незначної складності, а спірні правовідносини не передбачають дослідження і застосування адвокатом великої кількості законів та підзаконних нормативно-правових актів. Позовна заява не є об`ємною та такою що містить велику кількість правових висновків Верховного Суду та застосування їх конструкцій.

Таким чином, сума судових витрат, що просить стягнути позивач із ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» є такою, що не відповідає критеріям реальності та співмірності.

Також вказує на те, що ними було подано апеляційну скаргу на рішення Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2023 року, оскільки вони вважають, що існують підстави для скасування основного рішення, тому скасуванню підлягає і додаткове рішення у цій справі.

На підставі викладеного, просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат відмовити.

В судовому засіданні представник позивача- адвокат Сиротюк С.Л. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому, керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

В порядку ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. (ч.4 ст. 367 ЦПК України)

Перш за все слід заначити, що з доводів і вимог апеляційної скарги відповідача вбачається, що ними оскаржується рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення суми матеріального збитку за пошкоджений транспортний засіб в розмірі 92380,00 грн та суми нарахованої пені в розмірі 160907,33 грн. А отже в частині вирішення позовних вимог про стягнення відшкодування моральної шкоди, рішення суду першої інстанції сторонами у справі не оскаржується, а отже не становить предмет даного апеляційного розгляду, так як виходить за межі доводів апеляційної скарги і порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права не вбачається.

Стосовно вимог про відшкодування матеріального збитку судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 09 вересня 2020 сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої помер водій мотоциклу ОСОБА_9 .

В ході досудового розгляду кримінальної справи № 0000932, 22 вересня 2020 року було здійснено повідомлення про підозру ОСОБА_4 , яка була учасником вказаної дорожньо-транспортної пригоди, водієм автомобіля «KIA Soul», д.н.з. НОМЕР_1 . Постановою органу досудового розслідування від 20 жовтня 2020 року підозрювану ОСОБА_4 оголошено у міжнародний розшук (т.1 а.с.15-18).

Відповідальність власника транспортного засобу «KIA Soul», д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс груп» згідно з полісом ЕР 200514382, ліміт за шкоду заподіяну здоров`ю був визначений в розмірі 260000 грн, ліміт за шкоду майну 130000 грн, що підтверджується витягом з електронного ресурсу МТСБУ (т.1 а.с.5).

Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду до страхової компанії було здійснено представником позивача 18 вересня 2020 року (т.1 а.с.4).

В листі від 22 січня 2021 року позивач просила відповідача про здійснення виплати їй страхового відшкодування за шкоду заподіяну здоров`ю та за шкоду майну (т.1 а.с.7-9)

В листі від 02 лютого 2021 року відповідач вказав на необхідність подання ряду документів (т.1 а.с.10)

В листі від 09 квітня 2021 року позивач посилаючи на виконання нею вимог відповідача повторно просила відповідача здійснити виплату їх страхового відшкодування за шкоду заподіяну здоров`ю та за шкоду майну (т.1 а.с.11-12).

В листі від 25 травня 2021 року відповідач вказав на необхідність подання документів, зокрема рішення суду про визнання водія забезпеченого транспортного засобу винною у скоєнні ДТП та вказав, що остаточне рішення буде прийнято після надання всіх документів (т.1 а.с.13).

ОСОБА_1 був власником мотоциклу «Honda XL Varadero», д.н.з. НОМЕР_5 , а після його смерті право власності в порядку спадкування перейшло до позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності виданим 02 грудня 2021 року державним нотаріусом Бучанської міської державної нотаріальної контори Київської області (т.1 а.с.144).

Відповідно до Звіту № 10/11/20 складеним суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_10 09 листопада 2020 року на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту КТЗ визначена в розмірі 545355, 16 грн, вартість відновлювального ремонту КТЗ з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу визначена в розмірі 175957,28 грн, ринкова вартість КТЗ на момент пошкодження визначена в розмірі 92380 грн, а вартість матеріального збитку, з урахування економічної необґрунтованості ремонту, визначена на рівні ринкової вартості КТЗ в розмірі 92380 грн (т.1 а.с.40-51).

З матеріалів справи не вбачається, тобто стороною відповідача не надані дані про здійснення ним розслідування страхового випадку. У відзиві вказано на те, що у наданому стороною позивача звіті суб`єкта оціночної діяльності відсутнє визначення вартості транспортного засобу після ДТП, вони звертались до позивача з проханням надати транспортний засіб для огляду, яке не було виконано. У зв`язку з цим просили відмовити у задоволенні позову (т.1 а.с.111-116). Матеріали справи містять копії листів відповідача від 05 лютого 2021 року та від 22 липня 2021 року адресовані позивачу, в яких дійсно висунута вимога надати мотоцикл «Honda XL Varadero», д.н.з. НОМЕР_4 для огляду (т.1 а.с.127-130). Дані про направлення цих листів в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору

В порядку ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком

У ч.ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

У ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01 липня 2004 року№ 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 5 цього Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 22.1 ст. 22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. (п.30.1)

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. (п.30.2)

Положеннями ст. 34 цього Закону визначено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.(п.34.2)

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). (п.34.3)

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти. (п.34.4)

В порядку визначеному ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. (п.36.1)

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). (п.36.2.)

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц роз`яснено, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом і в постановах від 30 січня 2019 року у справі № 755/9320/15-ц, від 24 лютого 2020 року у справі № 707/2727/18 та інших, що свідчить про усталену судову практику у таких правовідносинах.

У постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), Велика Палата Верховного Суду, у пунктах 136, 137 указаної постанови зазначила, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц.

Верховний Суд у Постанові від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц вказав на те, що згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

У Постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 зроблені правові висновки.

Слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 14 червня 2023 року у справі №125/1216/20 вказала на те, що за змістом статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Порядок відшкодування завданої позивачу шкоди мав відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону № 1961-IV, і позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.

Подібні правові висновки викладені і у постановах Верховного Суду від 22 лютого 2018 року в справі № 140/481/16-ц, від 01 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц, від 30 січня 2019 року в справі № 753/21303/16-ц, від 14 липня 2020 року в справі № 525/1592/18, від 01 серпня 2018 року в справі № 363/2222/16-ц, від 01 квітня 2020 року в справі № 754/10777/15-ц, від 21липня 2022 року у справі № 752/13375/19.

У Постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 205/1314/16-ц Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, та вказав на те, що у разі коли відсутні відомості про вартість пошкодженого автомобіля після ДТП, необхідної для визначення розміру відшкодування у порядку статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то обґрунтованим є висновку про неможливість встановлення обґрунтованості чи необґрунтованість зазначеного в позовній заяві розміру майнової шкоди.

У Постанові від 09 лютого 2023 року у справі № 369/7115/20 Верховний Суд погодився з висновками апеляційного суду, що оскільки автомобіль Audi Q7 внаслідок ДТП вважається фізично знищеним, то позивач мав право на відшкодування шкоди у вигляді різниці між вартістю цього автомобіля до та після ДТП (за вирахуванням сплаченого йому страхового відшкодування), водночас повинен був довести зазначені суми, проте він не виконав своїх процесуальних обов`язків, зокрема, не надав до суду належних та допустимих доказів вартості автомобіля після ДТП, що унеможливлює захист його порушених прав за матеріалами цієї справи.

Верховний Суд у Постанові від 28 квітня 2022 року у справі № 521/10766/18 вказав на те, що згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

З наведених обставин справи вбачається, що 09 вересня 2020 сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої помер водій ОСОБА_1 та був пошкоджений його транспортний засіб -мотоцикл «Honda XL Varadero», д.н.з. НОМЕР_4 .

Одним із інших учасників дорожньо-транспортної пригоди був водій автомобіля «KIA Soul», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , якій в ході досудового розгляду кримінальної справи було здійснено повідомлення про підозру та оголошено її у розшук.

Відповідальність власника транспортного засобу «KIA Soul», д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс груп» згідно з полісом ЕР 200514382, відповідно до якого ліміт за шкоду майну визначений в розмірі 130000 грн.

У разі наявності договору страхування, обов`язок з відшкодування шкоди покладається на страховика, який хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. При цьому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Позивачем були вчинені дії щодо повідомлення страховика про страховий випадок та здійснена заява про виплату. Натомість відповідачем не надані дані про здійснення ним розслідування страхового випадку, визначення розміру страхового відшкодування. Звіт про оцінку вартості матеріального збитку був проведений за зверненням сторони позивача, за результатами якого пошкоджений транспортний засіб - мотоцикл, був визначений фізично знищеним, а розмір матеріального збитку був визначений у сумі вартості цього транспортного засобу до ДТП. При цьому сума вартості залишків, або вартості транспортного засобу після ДТП, визначена не була.

Виходячи з положень ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

За відсутності визначення вартості пошкодженого транспортного засобу до та після ДТП суд позбавлений можливості визначити різницю.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що позивач набула право власності на цей транспортний засіб в порядку спадкування. Судом також встановлено, що вказаний транспортний засіб перебуває на штраф-майданчику правоохоронних органів і визнаний речовим доказом у кримінальній справі. Вказані обставини у свою чергу унеможливлюють застосування процедури передачі залишків транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду. До того ж такі вимоги не були заявлені жодною із сторін у справі.

Виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, позивач при зверненні до суду з вимогами про відшкодування матеріальної шкоди зі страховика, повинена була довести суми, які підлягають до виплати відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проте вказаний процесуальний обов`язок залишився не виконаним, зокрема, суду не надано належних та допустимих доказів вартості автомобіля після ДТП, що унеможливлює захист його порушених прав за матеріалами цієї справи. Тому колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають. Тобто доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині знайшли своє підтвердження.

Наведене вище дійсно залишилось поза увагою суду першої інстанції, а отже ним допущено неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та невірного вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну, внаслідок цього рішення суду першої інстанцій в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Стосовно вирішення позовних вимог про стягнення пені судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так з наведених вище обставин справи вбачається, що позивач зверталась із заявами про здійснення страхового відшкодування в листах від 22 січня 2021 року та від 09 квітня 2021 року (т.1 а.с.7-9,11-12).

Відповідач в листі від 02 лютого 2021 року вказав на необхідність подання ряду документів (т.1 а.с.10). А в листі від 25 травня 2021 року відповідач вказав на необхідність подання документів, зокрема рішення суду про визнання водія забезпеченого транспортного засобу винною у скоєнні ДТП та вказав, що остаточне рішення буде прийнято після надання всіх документів та вказав на положення п.36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (т.1 а.с.13).

Зі змісту заяви про збільшення позовних вимог вбачається, що позивачем нарахована пеня з 22 січня 2021 року, тобто з дати коли позивач звернулась із заявою про здійснення страхового відшкодування.

Згідно із ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. (ч.ч.1,4 ст. 612 ЦК України)

Відповідно до положень ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). (п.36.2)

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. (п.36.4)

В порядку визначеному п. 36.5 за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

За правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд у Постанові від 21 квітня 2022 року у справі № 447/222/20 вказав на те, що відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, не підлягають задоволенню з огляду на те, що на момент звернення позивачів до суду з позовом між ними та ПрАТ «СК «Універсальна» не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України.

До такого висновку колегія суддів доходить з огляду на те, що у діях страховика відсутня вина у простроченні виплати страхового відшкодування, що передбачає можливість застосування штрафних санкцій, оскільки відповідно до абзацу 4 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик скористався своїм правом, передбаченим законом, для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, а тому такий строк розпочався з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції, ухваленим у цій справі, в частині стягнення з відповідача на користь позивачів страхового відшкодування.

У справі, яка переглядається, відповідач листом від 25 травня 2021 року повідомив позивача про припинення перебігу строку для прийняття страховиком рішення щодо виплати позивачам страхового відшкодування до дати набрання рішенням у такій справі/провадженні законної сили та повідомлення про даний факт страховика, як це передбачено абзацом 4 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відомості щодо результату розгляду кримінальної справи за фактом ДТП у матеріалах справи відсутні.

А отже на момент звернення позивача до суду з позовом між ними та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс груп» не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Враховуючи, що у відповідача не виникло грошового зобов`язання перед позивачем станом на час подання позову, то і відсутні відстави для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Вказане свідчить про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норму ст. 625 ЦК України, у зв`язку з цим та виходячи з положень ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги.

Таким чином, посилання відповідача на те, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджені обставини справи, що призвело до прийняття необґрунтованих висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, що в свою чергу є підставою для скасування рішення суду, знайшли своє підтвердження.

На підставі викладеного вище колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну, стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних підлягає до скасування з ухваленням в цій частині нового судового рішення, яким вказані позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Стосовно оскарження додаткового рішення суду першої інстанції.

Згідно матеріалів справи, 10 вересня 2020 року між адвокатським бюро «Синюк та партнери» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання правничої допомоги № 11 /т.2 а.с.24-32/.

Факт надання правової допомоги стверджується рахунком-фактурою №33 від 16 червня 2023 року на суму 10000 грн, платіжною інструкцією від 19 червня 2023 року на суму 10000,00 грн, актом прийому-передачі наданих послуг від 19 червня 2023 року, згідно якого виконавцем по договору надано замовнику комплекс послуг за договором про надання правничої допомоги № 11 в розмірі 10000,00 грн /т.2 а.с.21-23/. Участь представника позивача - адвоката Сиротюк С.Л. в ході всього розгляду справи підтверджується матеріалами справи.

Додатковим рішенням суду першої інстанції стягнута заявлена позивачем сума витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн.

В силу ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В порядку ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже враховуючи, що за результатами перегляду справи апеляційним судом, заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження частково, сума судових витрат, яка підлягає компенсації позивачеві, виходячи з принципу пропорційності, підлягає зміні до суми 4000 грн.

При цьому, посилання відповідача на невідповідність заявленої суми критерію реальності відхиляються апеляційним судом, з огляду на складність справи, тривалість її розгляду на наявних в матеріалах справи доказів понесених позивачем витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 червня 2023 року - задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 червня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну, стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних - скасувати та ухвалити в цій частини нове судове рішення, яким вказані позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 липня 2023 року - задовольнити частково.

Додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 липня 2023 року - змінити, визначивши, що стягненню з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 підлягають судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 4000 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 18 березня 2024 року.