ПОСТАНОВА

Іменем України

22 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/6703/16-ц

провадження № 22-ц/4809/444/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О. Л.,

за участі секретаря Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач Кропивницька міська рада,

відповідач ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 ,

треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Фільштейна Володимира Леонідовича, який представляє інтереси ОСОБА_2 , на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 квітня 2019 року у складі судді Павелко І. Л. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

В жовтні 2016 року Кіровоградська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 та просила витребувати на свою користь квартиру АДРЕСА_1 та стягнути на свою користь судовий збір в розмірі 2 420 грн 13 коп.

Позовна заява мотивована тим, що вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2014 року встановлено факт належності Кіровоградській міській раді квартири АДРЕСА_1 .

Вказаним судовим рішенням встановлено, що на підставі підроблених документів згідно розпорядження органу приватизації від 25.03.2009 № 48326 Кіровоградською міською радою ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності від 25 березня 2009 року, зареєстроване КП «Правник» за реєстровим номером 48326 на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21 квітня 2016 року визнано недійсним та скасовано розпорядження органу приватизації від 25.03.2009 № 48326, визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_4 .

07.04.2009 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір міни, за умовами якого було здійснено обмін квартири, належної ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 на квартиру, належну ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_3 .

20.12.2014 на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_5 продала спірну квартиру ОСОБА_6 .

Оскільки, спірна квартира була незаконно приватизована ОСОБА_4 та вибула з володіння територіальної громади м. Кіровограда не з її волі, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 березня 2017 року замінено первісного відповідача ОСОБА_6 належним відповідачем ОСОБА_1 .

Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_6 .

Ухвала суду мотивована тим, що після відкриття провадження у даній справі ОСОБА_6 , який на час звернення Кіровоградською міською радою до суду, був власником квартири АДРЕСА_4 , 06.12.2016 уклав договір купівлі-продажу цієї ж квартири з ОСОБА_1 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 квітня 2019 року позовну заяву Міської ради м. Кропивницького до ОСОБА_1 про витребування майна задоволено.

Витребувано від ОСОБА_1 на користь Кіровоградської міської ради квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кіровоградської міської ради судовий збір у розмірі 2 420 грн 13 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Фільштейн В. Л., який представляє інтереси ОСОБА_2 , просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 квітня 2019 року та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову та стягнути з позивача на користь ОСОБА_2 сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права ухвалив судове рішення, яким вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_2 , яка не була залучена до участі у розгляді справи, проте, є співвласником спірної квартири.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 було вручено в установленому законом порядку копію позовної заяви з додатками, а також про те, що його було повідомлено про час і місце судових засідань.

В позовній заяві не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами, з якого часу, за яких обставин і на якій правовій підставі спірна квартира перебувала у комунальній власності.

На час придбання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири у власність останні не знали і не могли знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, оскільки вжили усіх розумних заходів, виявили ообережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна, як наслідок, є добросовісними набувачами на підставі оплатного договору купівлі-продажу квартири.

Звернення позивача до добросовісного набувача з вимогами про витребування майна є втручанням у право мирного володіння майном та безперечно призводить ло порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Крім того, в задоволенні позовних вимог Кіровоградської міської ради необхідно було відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності, адже позивач упродовж тривалого часу був обізнаний з фактом вибуття спірного майна з власності та мав можливість звернутися до суду за захистом порушеного права, але таким правом своєчасно не скористався.

Відзиви на апеляційну скаргу

Від Кропивницької міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 квітня 2019 року без змін.

Відзивів на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 09 квітня 2024 року залучено до участі у справі ОСОБА_2 як правонаступника ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 адвокат Фільштейн В. Л. підтримав доводи апеляційної скарги, представник Кропивницької міської ради Татарко Д. А. заперечував протии доводів апеляційної скарги.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки, учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала Кіровоградській міській раді.

Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2014 року по справі № 390/661/13 (провадження № 1/390/14) встановлено факт належності Кіровоградській міській раді квартири АДРЕСА_1 .

Додатково вироком встановлено, що на підставі підроблених документів, згідно розпорядження органу приватизації від 25.03.2009 № 48326 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Кіровоградською міською радою 25 березня 2009 року та зареєстроване КП «Правник» за реєстровим номером 48326 на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21 квітня 2016 року по справі № 404/6352/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Кіровоградської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Писаковська А. Г., приватний нотаріус Коваленко О. О. про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва на право власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору міни та договору купівлі-продажу, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 19.07.2016, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Даним рішенням визнано недійсним та скасовано розпорядження органу приватизації від 25.03.2009 № 48326, визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Кіровоградською міською радою 25 березня 2009 року та зареєстроване КП «Правник» за реєстровим номером 48326 на квартиру АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_4 .

Дане рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 19.07.2016.

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 з 07 вересня 1966 року і дій щодо приватизації вказаної квартири не вчиняв.

На початку 2010 року ОСОБА_3 дізнався, що його квартира 25 березня 2009 року була приватизована ОСОБА_4 .

Підставою для скасування розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 є те, що ОСОБА_4 на підставі підроблених документів, згідно розпорядження органу приватизації від 25.03.2009 № 48326 було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане Кіровоградською міською радою 25 березня 2009 року та зареєстроване КП «Правник» за реєстровим номером 48326.

Після незаконної приватизації 07.04.2009 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Коваленко О. О. за № 109.

За умовами договору було здійснено обмін квартири належної ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 на квартиру належну ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 .

20.12.2014 на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2014, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковською А. Г. за реєстровим номером № 1047 ОСОБА_5 продала спірну квартиру ОСОБА_6 .

21.03.2017 ОСОБА_6 подав до суду письмові заперечення на позов, відповідно до яких він наголошує, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.04.2016, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 19.07.2016 в задоволені позовних вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20.12.2014 відмовлено.

06.12.2016 ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Неправильне визначення фактів, які необхідно встановити для правильного вирішення спору, приводить до того, що не всі особи, прав яких безпосередньо стосуються вирішення спору, притягуються до участі у справі, що у свою чергу приводить до ухвалення незаконних судових рішень.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Частиною першою статті 17 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (частина третя статті 18 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Зазначені норми права визначають коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц (провадження № 61-13912св20) та від 29 червня 2021 року у справі № 201/751/14-ц (провадження № 61-1490св21).

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України).

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Частинами першою, другою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.

Матеріалами справи підтверджується що в жовтні 2016 року Кіровоградська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 та просила витребувати на свою користь квартиру АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 1-6).

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_6 , який на час звернення Кіровоградською міською радою до суду, був власником спірної квартири, 06.12.2016 уклав договір купівлі-продажу цієї ж квартири з ОСОБА_1 , що підтверджується Інформайційною довідкою від 14.02.2017 № 80325351 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (том 1 а. с. 142-144).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 березня 2017 року замінено первісного відповідача ОСОБА_6 належним відповідачем ОСОБА_1 .

Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_6 (том 1 а. с. 147-148).

Згідно із статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

При цьому позивачем за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник (фізичні і юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів). Водночас законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою («титулом»).

Титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільно-правовими договорами (майнового найму (оренди), підряду, зберігання, застави та інші), особи, які володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом. Позивач має підтвердити своє право власності на витребувану річ або інше титульне право на річ, посилаючись на ті чи інші докази (свідоцтво про право власності, свідоцтво про право на спадщину, технічний паспорт на автомашину, довіреність на розпорядження майном, договір тощо).

Відповідачем за віндикаційним позовом має бути незаконний володілець майна власника, який може і не знати про неправомірність свого володіння та утримання такого майна. При цьому незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто у особи, яка не мала права ним розпоряджатися.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05 квітня 2022 року у справі № 205/4477/17 (провадження № 61-14693св21) та від 12 жовтня 2022 року у справі № 369/2311/19 (провадження № 61-5945св22).

Разом з тим згідно п. 1.7. копії договору купівлі-продажу від 06 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Драною І. В. за № 3231, ОСОБА_1 набув спірний будинок за згодою його дружини ОСОБА_2 (том 2 а. с. 142-145).

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм направі спільної власності (спільне майно).

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки спірне нерухоме майно ОСОБА_1 було придбано в період реєстрації його шлюбу з ОСОБА_2 та за згодою останньої, квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Враховуючи, що на момент розгляду судом першої інстанції справи за позовом Кіровоградської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна спірна квартира належала відповідачу та його дружині на праві спільної сумісної власності, за такого формулювання позовних вимог, вбачається, що спір існує саме між міською радою з однієї сторони та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з іншої.

Позивач ставлячи, вимогу про витреування майна, позов пред`явив лише до ОСОБА_1

ОСОБА_2 також мала бути залучена до участі у справі як співвідповідач, оскільки судом також вирішується питання про її права та інтереси як співвласника спірного нерухомого майна.

При цьому, ОСОБА_2 , яка також має відповідати за позовними вимогами Кропивницької міської ради, не була залучена до участі в справі, а підтвердження того, що позивач подавав до суду першої інстанції клопотання про залучення її до участі у справі, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, позовні вимоги Кропивницької міської ради не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача, оскільки ОСОБА_2 в такій ситуації має бути залучена до участі у справі співвідповідачем.

Лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання щодо наявності або відсутності підстав для витребування майна, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог Кропивницької міської ради до ОСОБА_1 ,правонаступником якого є ОСОБА_2 , про витребування майна необхідно було відмовити через неналежний суб`єктний склад відповідачів.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права на судовий захист шляхом подання позову з правильно визначеним суб`єктним складом відповідачів з вказаними позовними вимогами.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції, розглядаючи справу не з`ясував належний суб`єктний склад відповідачів, як наслідок, дійшов передчасного висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

За змістом п. 4 ч. 3 ст. 378 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі

За таких обставин, апеляційна скарга адвоката Фільштейна В. Л., який представляє інтереси ОСОБА_2 , підлягає задоволенню, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 квітня 2019 року скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог Кропивницької міської ради до ОСОБА_1 ,правонаступником якого є ОСОБА_2 , про витребування майна.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, в порядку розподілу судових витрат, сплачений ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 630 грн 20 коп підлягає стяненню на її користь з Кропивницької міської ради.

Керуючись ст. ст. 362, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Фільштейна Володимира Леонідовича, який представляє інтереси ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог Кропивницької міської ради до ОСОБА_1 ,правонаступником якого є ОСОБА_2 , про витребування майна відмовити.

Стягнути з Кропивницької міської ради () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 3 630 (три тисячі шістсот тридцять) грн 20 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24.04.2024.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко