КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи №755/5163/23 Апеляційне провадження №22-ц/824/1840/2024Головуючий у суді першої інстанції - Яровенко Н.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року Київський апеляційний суд в складі:

суддя-доповідач Гуль В.В.

судді Мельник Я.С., Матвієнко Ю.О.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - Діденка Антона Олександровича на протокольну ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики та процентів від суми позики,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , згідно з яким, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 199 130,14 доларів США, що станом на день звернення до суду з даним позовом згідно офіційного курсу НБУ становить 7 282 189 грн. 22 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2023 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та роз`яснено відповідачам, що відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву на позов в п`ятнадцятиденний термін з дня отримання ухвали про відкриття провадження та доданих до неї документів (а.с. 64).

16.05.2023 року до суду першої інстанції надійшло клопотання відповідача ОСОБА_1 про продовження процесуальних строків подання відзиву на позовну заяву до 24.05.2023 року включно, яке мотивовано тим, що між сторонами йдуть перемовини щодо врегулювання спірної ситуації в договірному порядку (а.с. 82).

24.05.2023 року відповідачем ОСОБА_1 було подано до суду першої інстанції клопотання про відкладення судового засідання та продовження процесуальних строків для подання відзиву на позовну заяву на 30 календарних днів, яке мотивовано тим, що сторони намагаються мирно врегулювати наявний між ними спір (а.с. 69, 70).

02.10.2023 року до суду першої інстанції надійшло клопотання відповідача ОСОБА_1 про поновлення процесуальних строків на подання відзиву на позовну заяву та встановлення строк подання відзиву протягом 10 днів з моменту надання витребуваного оригіналу розписки для огляду згідно клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів від 04.09.2023 року. Вказане клопотання мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 не реалізував своє процесуальне право щодо подання відзиву з огляду на довготривалі намагання сторін провести зустріч із метою досягнення домовленості щодо мирного врегулювання спору (а.с. 121, 122).

Протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року відповідачу ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні його клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву (а.с. 123-125).

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Діденко А.О. подав на ухвалу апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати протокольну ухвалу суду першої інстанції від 02.10.2023 року у справі № 755/5163/23 щодо відмови у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку для подання відзиву на позовну заяву та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про поновлення строку відзиву на позовну заяву та поновити відповідачу ОСОБА_1 строк подання відзиву на позовну заяву.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що, відмовляючи у поновленні процесуального строку, суд першої інстанції не навів жодних обґрунтувань такого рішення, що є суттєвими порушенням не лише вимог ч. 1 ст. 260 ЦПК України, але й свідчить про недотримання гарантій права особи на доступ до правосуддя, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, зазначає, що відмова ОСОБА_1 в реалізації його процесуальних прав не перебуває в пропорційному співвідношенні із метою цивільного судочинства, якою є захист прав особи (а.с. 130-136).

05.12.2023 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача ОСОБА_1 до апеляційної скарги, в яких він вказав на неврахування судом першої інстанції того, сам по собі факт проведення переговорів щодо врегулювання спору є поважною причиною пропуску строку подання відзиву на позовну заяву, адже подання відзиву на позовну заяву та доказів є нічим іншим, як складовою процесуального протистояння сторін, що не узгоджується із взаємними зусиллями сторін примирення.

Крім того, у матеріалах справи відсутній технічний запис судового засідання від 02.10.2023 року, що також є суттєвим порушенням норм процесуального права при постановленні ухвали та являє собою додаткову підставу для скасування оскаржуваної ухвали першої інстанції (а.с. 174-179).

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , згідно з яким, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 199 130,14 доларів США, що станом на день звернення до суду з даним позовом згідно офіційного курсу НБУ становить 7 282 189 грн. 22 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2023 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та роз`яснено відповідачам, що відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву на позов в п`ятнадцятиденний термін з дня отримання ухвали про відкриття провадження та доданих до неї документів (а.с. 64).

16.05.2023 року до суду першої інстанції надійшло клопотання відповідача ОСОБА_1 про продовження процесуальних строків подання відзиву на позовну заяву до 24.05.2023 року включно, яке мотивовано тим, що між сторонами йдуть перемовини щодо врегулювання спірної ситуації в договірному порядку (а.с. 82).

24.05.2023 року відповідачем ОСОБА_1 було подано до суду першої інстанції клопотання про відкладення судового засідання та продовження процесуальних строків для подання відзиву на позовну заяву на 30 календарних днів, яке мотивовано тим, що сторони намагаються мирно врегулювати наявний між ними спір (а.с. 69, 70).

02.10.2023 року до суду першої інстанції надійшло клопотання відповідача ОСОБА_1 про поновлення процесуальних строків на подання відзиву на позовну заяву та встановлення строку подання відзиву протягом 10 днів з моменту надання витребуваного оригіналу розписки для огляду згідно клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів від 04.09.2023 року. Вказане клопотання мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 не реалізував своє процесуальне право щодо подання відзиву з огляду на довготривалі намагання сторін провести зустріч із метою досягнення домовленості щодо мирного врегулювання спору (а.с. 121, 122).

Протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.10.2023 року відповідачу ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні його клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву (а.с. 123-125).

Так, згідно з ч.ч.1, 7, 8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Частинами 1, 2 статті 126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

При цьому, поважними можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

У частинах 7, 8 статті 127 ЦПК України зазначено, що про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Разом з тим, ст. 10 ЦПК України передбачено, що суди при розгляді справи керуються принципом верховенства права, і відповідно до цього розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як зазначено у п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України», у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів повинні бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» від 01.07.2003 року). Ще одне призначення обгрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01, від 06.09.2005 року, п. 89) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що згідно ст. 6 Конвенції рішення судів достатнім чином місять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Разом з тим, статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання чи дотримався суд свого обов`язку обгрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Як вбачається зі змісту клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву, останнє мотивовано тим, що неподання відзиву у встановлений судом строк зумовлено намаганням сторін врегулювати спір мирним шляхом.

Тобто, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо поновлення процесуального строку на подання відзиву, мав постановити мотивовану ухвалу про поновлення строку на подання відзиву або про відмову у поновленні процесуального строку.

Однак, постановляючи протокольну ухвалу про відмову у поновленні процесуального строку для подачі відзиву, суд першої інстанції не навів належного обґрунтування підстав відмови у поновленні процесуального строку, чим порушив вимогу процесуального закону, який зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, та позбавив апеляційний суд можливості перевірити та оцінити законність підстав такої відмови.

Крім того, у матеріалах справи відсутній технічний запис судового засідання від 02.10.2023 року, що також позбавляє апеляційний суд можливості перевірити та оцінити законність підстав відмови у поновлення процесуального строку.

За вищенаведених обставин протокольна ухвала суду 02.10.2023 року про відмову у поновленні процесуального строку для подання відзиву підлягає скасуванню, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції протокольну ухвалу від 02.10.2023 року постановлено з порушенням норм процесуального права, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в порядку, визначеному ст. 379 ЦПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - Діденка Антона Олександровича - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: