Справа № 464/5240/22 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/1323/23 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
Провадження №22-ц/811/1318/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Назар Х.Б.,

за участі в судовому засіданні представниці позивача ТзОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» Когут Л.І., представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» на рішення Сихівського районного суду м. Львова в складі судді Горбань О.Ю. від 04 квітня 2023 року та Жука Ростислава Стефановича в інтересах ОСОБА_1 на додаткове рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 квітня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 04 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСРОУ КАПІТАЛ» інфляційні витрати за період з 01.11.2019 року по 24.02.2022 року у розмірі 125676 грн. 05 коп.; 3 % річних за період з 01.11.2019 року по 24.02.2022 року в розмірі 46576 грн. 35 коп., а всього 172 252 грн. 40 коп.

В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСРОУ КАПІТАЛ» судові витрати в розмірі 4003,12 грн.

Додатковим рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25 квітня 2023 року у задоволенні заяви представника відповідача адвоката Жука Ростислава Стефановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Вказане рішення оскаржив ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ».

Додаткове рішення оскаржив ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» просять скасувати рішення Сихівського районного суду м.Львова від 04 квітня 2023 року у частині відмови в задоволенні позову скасувати та у цій частині ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Вважають, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ», який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат товариства від знецінення грошовий коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від ОСОБА_3 за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ», тобто відмова у стягненні інфляційних втрат та трьох процентів річних на частину стягнутих судом з ОСОБА_3 коштів, як заборгованості за кредитним договором, а саме на суму стягнутої заборгованості за процентами за кредитним договором, а також відмова у стягненні інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму стягненого з ОСОБА_3 судового збору, фактично є позбавленням ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» свого майна в інтересах не суспільства, а в інтересах ОСОБА_3 , який є приватною особою, і який допустив протиправне невиконання рішення суду. Зазначають, що оскільки суму загальної заборгованості за кредитним договором стягнуто за рішенням суду, і, як наслідок цього кредитні правовідносини трансформувались в охоронні, то застосування ч.1 ст.625 ЦК України лише до частини стягнутої судом суми, а також відмова у застосуванні цієї норми до стягнутого судом судового збору, є порушенням ст. 129-1 Конституції України. Звертають увагу на те, що судом першої інстанції в описовій частині оскаржуваного рішення, в порушення постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення», при вказанні підстав позовних вимог здійснено зміщення акцентів у кваліфікації позивачем нарахувань відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, як способу захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові на право позивача нарахувати штрафні санкції відповідно до ст.625 ЦК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати додаткове рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 квітня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким вирішити питання про розподіл понесених сторонами судових витрат у справі №464/5240/22 та стягнути з ТОВ «Ескроу капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати (витрати па професійну правову допомогу) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 75% від понесених судових витрат - в сумі 57 528,19 (п`ятдесят сім тисяч п`ятсот двадцять вісім) грн. 19 коп.

Вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного додаткового рішення не було враховано правові позиції Верховного суду щодо стягнення витрат на правову допомогу та з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права було відмовлено у задоволенні заяви відповідача. Зазначає, що на виконання вимог ст.ст. 133, 178 ЦІІК України відповідачем у відзиві на позовну заяву, було вказано попередній, орієнтований розрахунок судових витрат, витрат на правову допомогу, які відповідач розраховує понести у зв`язку з розглядом даної справи в суді. Відтак, вважає, що відповідачем було заявлено обґрунтовані та документально підтверджені вимоги про стягнення з позивача витрат на правову допомогу відповідно до вимог ст.ст. 137, 141 ЦПК України, однак судом жодних підстав для відмови у задоволення заяви відповідача про стягнення з позивача понесених судових витрат в оскаржуваному рішенні не наведено.

В судове засідання відповідач не з`явився, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що такий повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та зважаючи на те що в судовому засіданні брав участь його представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін на підтримання кожен своєї апеляційної скарги та в заперечення протилежної, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, апеляційних скарг, а також усних пояснень учасників справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 525, 526, 536, 599, 612, 625 ЦК України, 12, 81, 89, 141, 247, 263-265 ЦПК України задовольняючи позов частково виходив з того, що між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 01 листопада 2007 року укладено кредитний договір, у зв`язку з неналежним невиконання умов якого рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 16.02.2017 у справі №464/8390/16-ц з ОСОБА_1 стягнуто в користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 01 листопада 2007 року № ML-600/200/2007: по тілу кредиту 669 833,23 грн, по нарахованим та не сплаченим відсоткам 100 660,67 грн, а всього у розмірі 770 493,90 грн та судові витрати в розмірі 11557,41 грн. Рішення не оскаржувалось, вступило в законну силу, звернуто до виконання (а.с.26). З`ясовано, що 06 серпня 2021 року між АТ «ОТП Банк», яке є правонаступником ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» укладено договір про відступлення права вимоги, тим самим позивач набув право вимоги до відповідача. Суд прийшов до висновку, що ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, а не на невиконання судового рішення. Оскільки, борг по тілу кредиту згідно рішення суду становив 669 833,23 грн і такий відповідачем не повернутий, тому інфляційні втрати і 3% річних слід обраховувати лише на суму основного боргу (669833,23 грн). Отже, суд прийшов до переконання, що представником позивача безпідставно охоплено періоди нарахування інфляційних витрат та 3 % річних у період дії в Україні воєнного стану після 24 лютого 2022 року. Таким чином, оскільки відповідач на момент пред`явлення позову не виконав свої грошові зобов`язання, у відповідності до ст. 625 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити позивачу суму інфляції, а також 3% річних з простроченої суми. При цьому, інфляційні витрати та 3% річних не є видом відповідальності, нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Враховуючи наведене, суд позов задовольнив частково, взявши до уваги наданий представником відповідача контррозрахунок, який відповідає дійсним обставинам справи, є об`єктивним, а саме обрахунок інфляційних втрат і 3% річних проведений на суму основного боргу по тілу кредиту в розмірі 669833,23 грн і лише за період з 01.11.2019 по 24.02.2022, виключаючи період з 25.02.2022 по 13.02.2023. Відтак, суд першої інстанції вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в розмірі 172 252,40 грн, що складається з інфляційних витрат у розмірі 125676,05 грн за період 01.11.2019 по 24.02.2022, 3 % річних в розмірі 46576,35 грн за період з 01.11.2019 по 24.02.2022. В решті позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Із змісту оскаржуваного додаткового рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 133, 141, 270 ЦПК України, 1, 19, 26, 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» відмовляючи у задоволенні заяви виходив з того, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 04 квітня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСРОУ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСРОУ КАПІТАЛ» інфляційні витрати за період з 01.11.2019 по 24.02.2022 в розмірі 125676 (сто двадцять п`ять тисяч шістсот сімдесят шість) грн 05 коп.; 3 % річних за період з 01.11.2019 по 24.02.2022 в розмірі 46576 (сорок шість тисяч п`ятсот сімдесят шість) грн 35 коп., а всього 172 252 (сто сімдесят дві тисячі двісті п`ятдесят дві) грн 40 коп. В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСРОУ КАПІТАЛ» судові витрати в розмірі 4003,12 грн. Суд прийшов до висновку, що оскільки в даному випадку позов ТОВ «ЕКСРОУ КАПІТАЛ» задоволено частково і кошти з відповідача стягнуті на користь позивача, при цьому, задовольняючи частково позов позивачу понесені судові витрати відшкодовані із застосуванням принципу пропорційності задоволених вимог. Тому, у задоволенні заяви відповідача про стягнення з позивача на його користь витрат, понесених на правову допомогу суд відмовляє за безпідставністю.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак зроблені без повного та всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи; частина обставин, які суд вважав встановленими не відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, а тому рішення суду підлягає зміні, а додаткове рішення підлягає скасуванню.

04.11.2022 ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому, з врахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просили:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСРОУ КАПІТАЛ»: 441610,47 грн., що складає: інфляційні втрати за період з листопада 2019 року по січень 2023 року у сумі 364566,44 грн.; три проценти річних на суму невиконаного грошового зобов`язання за період з 02 листопада 2019 року по 13 лютого 2023 року у сумі 77044,03 грн.

Позов обґрунтований тим, що між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 01 листопада 2007 року укладено кредитний договір №ML-600/200/2007, за умовами якого банк надав ОСОБА_4 кредит, а ОСОБА_4 , як позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, які визначені у цьому Договорі. Невиконання ОСОБА_4 умов Кредитного договору та непогашення ним боргових зобов`язань зумовило звернення ПАТ «ОТП Банк» до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 16.02.2017 у справі №464/8390/16-ц позов Публічного Акціонерного Товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 01 листопада 2007 року № ML-600/200/2007: по тілу кредиту 669833,23 грн., по нарахованим та не сплаченим відсоткам 100 660,67 грн., а всього у розмірі 770493,90 грн., вирішено питання судових витрат. 06 серпня 2021 року між АТ «ОТП Банк», яке є правонаступником ПАТ «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав і обов`язків АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ТзОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» укладено договір про відступлення права вимоги. Оскільки рішення суду є обов`язковим, а відповідач порушив грошове зобов`язання, кошти за рішенням суду не сплачує, тому вважає, що у позивача виникло право нарахувати штрафні санкції відповідно до ст.625 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 по справі №127/15672/16-ц вказано, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтю 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 14.01.2020 наголошує, що положення статей 3, 509, 625 ЦК України передбачають нарахування інфляційних втрат і 3% річних тільки на суму основного боргу. Тому позиція представника позивача про нарахування інфляційних втрат виходячи з суми 782 051,31 грн, яка охоплює тіло кредиту, відсотки, судовий збір, а в подальшому з врахуванням сум часткового погашення боргу, є помилковою.

Судом першої інстанції правильно враховані вказані позиції суду касаційної інстанції у аналогічних правовідносинах.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 01 листопада 2007 року укладено кредитний договір, у зв`язку з неналежним невиконання умов якого рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 16.02.2017 у справі №464/8390/16-ц з ОСОБА_1 стягнуто в користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 01 листопада 2007 року № ML-600/200/2007: по тілу кредиту 669 833,23 грн, по нарахованим та не сплаченим відсоткам 100 660,67 грн., а всього у розмірі 770 493,90 грн та судові витрати в розмірі 11557,41 грн. Рішення не оскаржувалось, вступило в законну силу, звернуто до виконання (а.с.26).

06 серпня 2021 року між АТ «ОТП Банк», яке є правонаступником ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» укладено договір про відступлення права вимоги, тим самим позивач набув право вимоги до відповідача (а.с.7).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, а не на невиконання судового рішення. Оскільки борг по тілу кредиту згідно рішення суду становив 669 833,23 грн і такий відповідачем не повернутий, тому інфляційні втрати і 3% річних слід обраховувати лише на суму основного боргу (669833,23 грн.).

Також, судом правильно встановлено, що оскільки відповідач на момент пред`явлення позову не виконав свої грошові зобов`язання, у відповідності до ст. 625 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити позивачу суму інфляції, а також 3% річних з простроченої суми. При цьому, інфляційні витрати та 3% річних не є видом відповідальності, нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Однак, суд помилково вважав, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в розмірі 172 252,40 грн., що складається з інфляційних витрат у розмірі 125676,05 грн. за період 01.11.2019 по 24.02.2022, 3 % річних в розмірі 46576,35 грн. за період з 01.11.2019 по 24.02.2022.

Так, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» 2120-IX від 15.03.2022 року, який набрав законної сили 17.03.2022 року, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40-44, ст. 356) доповнено пунктом 18 такого змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Згідно ст. 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За ст. 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Зважаючи на те, що Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» 2120-IX від 15.03.2022 року набрав законної сили 17.03.2022 року, відтак з 17.03.2022 року позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України.

Зважаючи на вказане, з відповідача в користь позивача слід було б стягнути інфляційні витрати за період з 01.11.2019 по 16.03.2022 у розмірі 161 473,92 грн. та 3 % річних за період з 01.11.2019 по 16.03.2022 в розмірі 47 622,39 грн., а всього 209 096,36 грн.

Лис.19100,11,001
Гру.1999,80,998
Січ.20100,21,002
Лют.2099,70,997
Бер.20100,81,008
Кві.20100,81,008
Тра.20100,31,003
Чер.20100,21,002
Лип.2099,40,994
Сер.2099,80,998
Вер.20100,51,005
Жов.201011,01
Лис.20101,31,013
Гру.20100,91,009
Січ.21101,31,013
Лют.211011,01
Бер.21101,71,017
Кві.21100,71,007
Тра.21101,31,013
Чер.21100,21,002
Лип.21100,11,001
Сер.2199,80,998
Вер.21101,21,012
Жов.21100,91,009
Лис.21100,81,008
Гру.21100,61,006
Січ.22101,31,013
Лют.22101,61,016
Бер.22104,51,045
1,24,1065931
інфляційні161473,9712

3% річнихдні
01.11.19-31.12.19603303,287
01.01.20-31.12.
01.01.21-16.03.22 44024224,11
47622,39

Враховуючи вказане, доводи апеляційної скарги ТОВ «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» слід вважати частково обґрунтованими та таку слід задовольнити частково, рішення ж суду першої інстанції слід змінити, резолютивну частину рішення виклавши в такій редакції: «Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСРОУ КАПІТАЛ» інфляційні витрати за період з 01.11.2019 по 16.03.2022 в розмірі 161473,92 грн. та 3 % річних за період з 01.11.2019 по 16.03.2022 в розмірі 47622,39 грн., а всього 209096,36 грн. В задоволенні решти позову відмовити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСРОУ КАПІТАЛ» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3136,44 грн.».

Що стосується оскарження додаткового рішення, слід вказати таке.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача адвокат Жук Р.С. 07.04.2023 звернувся до суду із заявою про вирішення питання розподілу судових витрат, у якій просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 75 % від понесених судових витрат в сумі 57528,19 грн.

24.04.2023 від представниці позивача ТзОВ «ЕКСРОУ КАПІТАЛ» адвокатки Когут Л.І. на адресу суду надійшло клопотання, в якому просить відмовити у стягненні з позивача на користь відповідача судових витрат на правову допомогу як необґрунтованих.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Вказане відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №671/1957/20.

Положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких належить розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі -№ 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 7072) (пункт 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву, представником відповідача повідомлено, що попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які відповідач розраховує понести в розмірі близько 100000 грн.

Крім цього, в судовому засіданні в суді першої інстанції в судових дебатах, представник відповідача заявив, що докази понесення судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Так, до заяви про розподіл судових витрат представник відповідача Жук Р.С. подав заяву про розподіл судових витрат. В додатку до заяви надав договір про надання правової допомоги № 22/12/2022 від 22.12.2022, додаткову угоду № 2 до договору про надання правової допомоги № 22/12/2022 від 22.12.2022, копію платіжної інструкції від 30.03.2023 та акт виконаних робіт від 05.04.2023.

З договору про надання правової допомоги № 22/12/2022 від 22 грудня 2022 року, вбачається, що адвокат Жук Р.С. та Сальо Р.М. уклали вказаний договір про надання правової допомоги.

Згідно п. 4.1 договору, обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару. Загальна вартість гонорару в межах доручення, передбаченого даним договором та порядок розрахунку та оплати гонорару визначається у Додатковій угоді до даного договору та містять у собі конфіденційну інформацію, яка підлягає розголошенню стороннім особам.

Згідно Додаткової угоди №2 до договору про надання правової допомоги від 04.01.2023 року, сторонами погоджено, що базова вартість однієї години роботи адвоката над справою клієнта становить 1500 грн. без ПДВ і може бути змінена сторонами шляхом підписання Додаткової угоди. При цьому сторони визначили, що вартість ознайомлення адвоката з матеріалами справи та підготовка відзиву на позов становить 15000 грн. і оплачується клієнтом не пізніше 10 лютого 2022 року. Винагорода адвоката за досягнення позитивного результату у даній справі (гонорар успіху) становить 10% від суми на яку будуть зменшені позовні вимоги позивача (від заявлених позовних вимог при зверненні до суду) до відповідача в процесі розгляду справи (в тому числі шляхом зменшення позовних вимог позивачем, відмови від позову, підписання мирової угоди, або часткового задоволення позову судовим рішенням).

Згідно з акту виконаних робіт від 05.04.2023 сторонами було погоджено детальний обсяг наданої правової допомоги:

- ознайомлення з наданими Клієнтом документами 2 год. - 3000 грн;

- 13.01.2023 ознайомлення з матеріалами справи в Сихівському районному суді 2 год. - 3000 грн;

- вивчення матеріалів справи 1год. - 1500 грн;

- підготовка проекту відзиву на позовну заяву (проведення розрахунків та перевірка правильності розрахунку позовних вимог позивача) 2 год. 3000 грн.;

- 26.01.2023 представництво інтересів клієнта в судовому засіданні 1 год. -1500 грн;

- 17.02.2023 представництво інтересів клієнта в судовому засіданні 1 год. - 1500 грн;

- ознайомлення з відповіддю позивача на відзив 1 год. - 1500 грн;

- ознайомлення зі заявою про уточнення позовних вимог 1 год. 1500 грн;

- 17.03.2023 представництво інтересів клієнта в судовому засіданні 1 год. -1500 грн;

- 04.04.2023 підготовка клопотання про долучення судової практики 2 год. -3000 грн;

- 04.04.2023 представництво інтересів клієнта в судовому засіданні 1 год. - 1500 грн;

- підготовка заяви про відшкодування судових витрат 2 год. - 3000 грн.

Всього, до оплати 25500 грн.

Окрім цього, в акті визначений гонорар успіху у розмірі 51204,25 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 був присутній в судових засіданнях в суді першої інстанції 17.02.2023 року, 17.03.2024 року, 04.04.2024 року.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір витрат, визначений представником відповідача у сумі 57528,19 грн є завищеним, не співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та таким, що не підтверджений належними доказами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в акті виконаних робіт від 05.04.2023 вказано, що за участь у судовому засіданні 26.01.2023 сума до сплати становить 1500 грн, однак розгляд справи не відбувся, оскільки в цей час було оголошено повітряну тривогу на території Львівської області та матеріали справи не містять даних про те, що у вказаний день представник відповідача прибув в судове засідання (а.с. 63). Відтак, немає підстав для стягнення судових витрат у розмірі 1500 грн за участь адвоката в судовому засіданні 26.01.2023 року.

Крім того, складання заяв та клопотань стосовно судових витрат не є наданням правової допомоги у розумінні та Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/9714/22 від 02 лютого 2024 року.

Відтак, немає підстав для стягнення судових витрат у розмірі 3000 грн. а підготовку заяви про відшкодування судових витрат.

Що стосується стягнення гонорару успіху адвоката в сумі 51 204, 25 грн., то колегія суддів вважає, що у стягненні такого слід відмовити зважаючи на таке.

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення "гонорару успіху" у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат. Стягнення заявленої суми має співвідноситися із виконаною роботою щодо представництва інтересів у суді апеляційної інстанції та досягнення обумовленого між сторонами успішного результату.

Відтак, колегія суддів не вбачає розумної потреби у таких витратах для цієї справи, не вважає, що вони відповідають критерію необхідності.

У свою чергу, вибір ОСОБА_1 адвоката, який представлятиме його інтереси, жодним чином не може бути критерієм для оцінки можливості стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зазначене є правом сторін, яким вони вільно можуть розпоряджатися на власний розсуд.

Таким чином, колегія суддів вважає, що заява представника відповідача про розподіл витрат на професійну (правничу) допомогу в частині стягнення гонорару успіху не відповідає критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних, не співрозмірні із виконаною роботою у суді першої інстанції, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи матиме надмірний характер.

Колегія суддів, також, зазначає, що заява про розподіл судових витрат не містить обґрунтування обсягу фактичних дій представника, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені із досягненням успішного результату.

Зважаючи на обсяг виконаних робіт, здійснених адвокатом, складність справи, заяву Жука Ростислава Стефановича в інтересах ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення слід задовольнити частково та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСРОУ КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи таку суму достатньою та співмірною складності справи та діям, що вчинені представником сторони при її розгляді.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.3, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 квітня 2023 року змінити.

Резолютивну частину рішення викласти в такій редакції:

«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСРОУ КАПІТАЛ» інфляційні витрати за період з 01.11.2019 по 16.03.2022 в розмірі 161473,92 грн. та 3 % річних за період з 01.11.2019 по 16.03.2022 в розмірі 47622,39 грн., а всього 209096,36 грн.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСРОУ КАПІТАЛ» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3136,44 грн.».

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове додаткове рішення, яким заяву ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСРОУ КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 березня 2024 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра