Справа № 183/559/20
№ 2/183/668/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 року місто Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Дубовенко І.Г., за участю секретаря судового засідання Коваленко Л.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Новомосковської міської ради про припинення прав осіб на частки у майні, суд

в с т а н о в и в :

31 січня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , Новомосковської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, в якому просять: визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

31 січня 2020 року ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання.

Ухвалою суду від 26 березня 2020 року за клопотанням представника позивача витребувано копію спадкової після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11 січня 2021 року ухвалою суду залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 25 травня 2021 року за клопотанням представника позивача витребувано копію спадкової після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

16 березня 2023 року ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Новомосковської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування залишений без розгляду.

26 липня 2023 року постановою Дніпровського апеляційного суду ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2023 року було скасовано та справу направлено до Новомосковського міськрайонного суду для продовження розгляду.

16 серпня 2023 року цивільна справа була прийнята до провадження суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Дубовенко І.Г.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2023 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

05 грудня 2023 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за клопотанням сторін постановлено ухвалу про повернення до підготовчого провадження у розгляді справи за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Новомосковської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування.

08 грудня 2023 року ОСОБА_6 через свого представника адвоката Сівацького А.М. звернулась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Новомосковської міської ради, у якому просить: припинити право власності відповідачів на їхні частки в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 в цілому.

11 грудня 2023 року ухвалою суду прийнятий зустрічний позов до спільного розгляду з первісним та продовжене підготовче провадження.

05 березня 2024 року ОСОБА_2 подано заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою у позові.

11 березня 2024 року за результатами розгляду заяви про закриття провадження за первісним позовом ОСОБА_2 судом постановлено ухвалу про закриття провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Новомосковської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування; та продовжений розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Новомосковської міської ради про припинення прав осіб на частки у майні.

Ухвалою суду від 11 березня 2024 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Новомосковської міської ради про припинення прав осіб на частки у майні закрите, справу призначено до судового розгляду.

У судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені судом.

Представником позивача адвокатом Сівацьким А.М. подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі.

Представник відповідача Новомосковської міської ради подав заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за договором купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В. за р.№6366 на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Договір у встановленому законом порядку зареєстрований у КП НБТІ ДОР 21 листопада 2022 року за р.№ 560 (а.с. 12-13).

На час придбання у власність частини означеної квартири ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_7 , що вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу від 04 вересня 1993 року, а/з № 7 (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , про що відділом РАЦС по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області складений 24 квітня 2007 року відповідний актовий запис № 369 (а.с. 17).

З копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що спадкодавець на випадок своєї смерті заповітів не складав. З заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернулися: ОСОБА_2 дружина померлого в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_8 , а також ОСОБА_5 мати померлого. На час відкриття спадщини ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 один. Свідоцтв про право на спадщину спадкоємці не отримували. Постановами нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину ОСОБА_2 та ОСОБА_3 через не подання оригіналу право встановлювального документу на квартиру (а.с. 11, 14, 54-62).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , про що Новомосковським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складений 26 листопада 2016 року відповідний актовий запис № 668 (а.с. 16).

З копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , вбачається, що спадкодавець на випадок своєї смерті залишила заповіт, за яким заповіла усе належне їй на час смерті майно своїй дочці ОСОБА_9 . З заявою про прийняття спадщини за заповітом у встановлений законом строк звернулася ОСОБА_1 дочка померлої; з заявою про прийняття спадщини за законом звернулася ОСОБА_10 онука померлої. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с. 11, 14, 84-89).

ОСОБА_2 подано до суду заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_1 , тому як остання сплатила їй вартість 1/3 частини спірної квартири, про що також надала відповідні відомості (а.с. 230-231, 233, 235).

ОСОБА_3 подано до суду заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_1 , тому як остання сплатила їй вартість 1/12 частини спірної квартири, про що також надала відповідні відомості (а.с. 229-229, 233, 234).

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

За вимогами ст.ст. 112, 113 ЦК України (1963 року) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди спір вирішується судом. Не може бути встановлено такий порядок користування жилим будинком, при якому учаснику спільної часткової власності виділяються в користування тільки непридатні для проживання або підсобні приміщення (підвал, коридор, комора тощо). Кожний учасник спільної часткової власності відповідно до своєї частки має право на доходи від спільного майна, відповідає перед третіми особами по зобов`язаннях, пов`язаних з спільним майном, і повинен брати участь у сплаті всякого роду податків і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільного майна. Кожний учасник спільної часткової власності має право на оплатне або безоплатне відчуження іншій особі своєї частки в спільному майні.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 20.11.2002 року була придбана ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у спільну власність. В судовому засіданні не встановлено наявність договору чи рішення, щодо спільного майна, а тому частки співвласників є рівними.

Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Що не суперечить вимогам ст. 60 СК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, суд приходить до висновку, що 1/2 частина означеної квартири є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Згідно зі ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В судовому засіданні не встановлено наявність договору чи рішення, щодо спільного майна подружжя, а тому частки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є рівними та становлять по 1/4 частці, спірної квартири.

Відповідно до вимог ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Оцінюючи вищенаведені докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя належала 1/4 спірної квартири.

Таким чином, до складу спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 у спірній квартири належить її 1/4 частина.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. ст.1261, 1262 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно ст. ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Також слід зазначити, що згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України.

Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року визначено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцеві учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Крім того, статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

В судовому засіданні встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкоємцями за законом, що прийняли спадщину є ОСОБА_2 дружина на 1/12 частину спірної квартира, ОСОБА_3 донька на 1/12 частину спірної квартири та ОСОБА_5 мати на 1/12 частину спірної квартири, які своєчасно прийняли спадщину, шляхом звернення з заявами про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 , яка залишила заповіт на випадок своєї смерті на ім`я позивача, мала право власності на 7/12 спірної квартири (1/2 частина на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; 1/12 частина належала їй, шляхом прийняття нею спадщини після смерті сина ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Позивач, будучи спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 своєчасно звернулася з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, що співвласниками спірної квартири станом на день розгляду справи в суді є:

ОСОБА_1 у розмірі 7/12 частин в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 ;

ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частин (1/2 частина спільна сумісна власність подружжя; 1/12 частина порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 );

ОСОБА_3 у розмірі 1/12 частин, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 ;

які відповідних правовстановлювальних документів не отримували.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616 св 18); від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18); від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084 св 19). У справах за вищевказаними спорами, судами не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Враховуючи той факт, що спірна квартира не може використовуватись спільно ОСОБА_1 (7/12 часток), ОСОБА_2 (1/3 частки) та ОСОБА_3 (1/12 частки); відповідні частки у спільному майні не можуть бути виділені співвласникам; позивачем сплачено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вартість їх часток у спільному майні; а тому вимоги ОСОБА_1 про припинення права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у означеній квартирі є законними та обґрунтованими.

Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, позов ОСОБА_1 про припинення права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на 5/12 частин квартири АДРЕСА_1 та визнання права власності на зазначену частину квартири підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268ЦПК України, -

у х в а л и в :

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 Новомосковської міської ради про припинення прав осіб на частки в квартирі, яка належить на праві спільної часткової власності та визнання права власності - задовольнити повністю.

Припинити право ОСОБА_2 на частку в квартирі, яка належить на праві спільної часткової власності, а саме на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Припинити право ОСОБА_3 на частку в квартирі, яка належить на праві спільної часткової власності, а саме на 1/12 частин квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/12 частин у квартирі АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Новомосковська міська рада, , адреса місцезнаходження: вул..Гетьманська, буд. 14, м.Новомосковськ Дніпропетровської області, 51200).

Повний текст рішення складений і підписаний 27 березня 2024 року.

Суддя І.Г.Дубовенко