Ухвала

28 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 607/17451/21

провадження № 61-2793ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2023 року у складі судді: Дзюбича В. Л., та постанову Тернопільського апеляційного суду від 29 січня 2024 року у складі колегії суддів: Гірського Б. О., Костіва О. З., Храпак Н. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 , а відповідачка ОСОБА_3 є власницею квартири № 34 за тією ж адресою, яка знаходиться над квартирою позивача зверху. Сама відповідачка у вказаній квартирі не проживає, однак в ній постійно проживають квартиранти. Позивачка вказувала на те, що мешканці квартири № 34 систематично порушують тишу, шумлять, голосно розмовляють та слухають музику, бігають по квартирі в нічний час доби, допускають в її сторону нецензурні висловлювання та з квартири постійно надходить шум та вібрація, рівень яких перевищує гранично допустимі норми. Звертала увагу, що протиправність дій мешканців квартири № 34 підтверджується неодноразовими її зверненнями до правоохоронних органів та постановами суду про притягнення до адміністративної відповідальності. Зазначала, що з питань усунення шумового навантаження вона зверталась до відповідачки, проте усі звернення нею ігнорувались. Стверджувала, що такими протиправними діями мешканців квартири № 34 їй створюється дискомфорт, вона втратила сон, спокій та можливість повноцінно відпочивати, чим завдається шкода її здоров`ю. Вказувала, що у неї діагностовано астено-невротичний синдром та вона у зв`язку із протиправними діями мешканців квартири №34 неодноразово зверталася до лікарів.

Позивачка просила:

усунути перешкоди в користуванні власністю, а саме: зобов`язати відповідачку не допускати у квартирі АДРЕСА_3 впродовж доби перевищення мешканцями вказаної квартири допустимого рівня шуму та вібрацій, що встановленні санітарними нормами;

зобов`язати відповідачку не допускати вселення квартирантів у квартиру АДРЕСА_3 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_3 не допускати у квартирі АДРЕСА_3 , впродовж доби перевищення мешканцями вказаної квартири допустимого рівня шуму та вібрацій, що встановлені санітарними нормами. У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 29 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2023 року в оскаржуваній частині залишено без змін.

ОСОБА_1 23 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 29 січня 2024 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та скасувати постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити у цій частині нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо обмеження права користування та розпорядження майном особи, якщо така особа своїми діями чи бездіяльністю порушує законні права інших осіб, а тому оскаржені рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідачку не допускати вселення квартирантів у квартиру підлягають касаційному оскарженню, так як прийняті з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права;

з аналіз норм законодавства випливає, що власник, попри закріплення права користуватись своїм майном на власний розсуд, зобов`язаний не допускати порушення прав та інтересів інших осіб чи суспільства під час такого користування належним йому майном;

судами встановлено, що мешканцями квартири, яка належить відповідачці, систематично та протягом тривалого часу вчиняються порушення тиші, зокрема в нічний час, використовується житло не за призначенням, проводячи релігійні зібрання та гучні святкування, що спричиняють пошкодження майна позивачки, що порушує її право на використання належної їй квартири за цілодобовим призначенням, зокрема на проживання в ній та відпочинок без шкідливого впливу шуму;

оскільки після задоволення вимоги позивачки про зобов`язання відповідачки не допускати у квартирі впродовж доби перевищення мешканцями вказаної квартири допустимого рівня шуму та вібрацій, порушення тиші та спокою позивачки мешканцями квартири № 34 не припинились, через що позивачка не може використовувати своє житло за його прямим призначенням. Тому єдиним способом запобігти подальшим порушенням прав позивачки на використання належної їй квартири та ефективно захистити її права та інтереси є саме зобов`язання відповідача не допускати вселення квартирантів у квартиру, застосувавши до вирішення даної справи аналогію закону;

суди, не застосувавши норми права, які закріплюють обов`язок власника не порушувати права та законні інтереси інших осіб під час користування та розпорядження своєю власністю, позбавили позивачку ефективного захисту її порушених прав та інтересів, чим порушили положення статті 2 ЦПК України, у якій закріплені завдання та основні засади цивільного судочинства.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про: усунення перешкод в користуванні власністю, а саме: зобов`язати відповідачку не допускати у квартирі впродовж доби перевищення мешканцями вказаної квартири допустимого рівня шуму та вібрацій, що встановленні санітарними нормами; зобов`язання відповідачку не допускати вселення квартирантів у квартиру АДРЕСА_3 .

Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої, апеляційної чи касаційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 29 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков