Справа № 643/8224/23
Провадження № 2/643/394/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судових засідань Ісоєва К.М., представника позивача адвоката Савченко О.О., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Євтушенко А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом адвоката Савченко Олени Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

ВСТАНОВИВ

Зміст позовних вимог

Адвокат Савченко О.О. (представник позивача), яка діє в інтересах ОСОБА_2 (позивач), просить визначити позивачу додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , онукою якої є позивач. Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, яке складається з частини квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , який є сином померлої та батьком позивача, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Виходячи з положень ст. 126 ЦК України, його частку за правом представлення має спадкувати позивач.

Позивач пропустила строк для прийняття спадщини у зв?язку із введенням на території України воєнного стану та веденням бойових дій, через які позивач у березні 2022 була вимушена виїхати з м. Харкова до Іспанії. У червні 2022 позивач повернулась до України та проживає як внутрішньо переміщена особа в м. Полтава.

Після смерті ОСОБА_3 позивач телефонувала нотаріусу з метою отримання консультації щодо порядку прийняття спадщини, ураховуючи її перебування за кордоном та той час. Нотаріус повідомив, що до законодавства України внесені зміни та згідно п. 3 постанови КМУ від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», в редакції від 28.04.2022, на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється.

Ураховуючи вказані роз`яснення нотаріуса, згідно яких на час воєнного стану перебіг для прийняття спадщини зупиняється, позивач вирішила, що зможе оформити спадщину у будь-який час або взагалі після закінчення бойових дій.

Після повернення в Україну позивач дізналась, що приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Герасимовою О.О. було відкрито спадкову справу № 29/2022 за заявою її тітки, дочки спадкодавця ОСОБА_1 (відповідач).

Позивач отримала від вказаного нотаріуса лист-повідомлення від 20.06.2023, згідно якого була повідомлена про відкриття спадкової справи № 29/2022 після смерті її баби ОСОБА_3 та про те, що позивач вважається спадкоємцем, який не прийняв спадщину, оскільки не подала відповідну заяву нотаріусу протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини. Також позивачу роз`яснено, що вона може прийняти спадщину за згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, тобто відповідача.

Нотаріус також роз`яснив позивачу, що законодавство змінилось та відповідно до постанови КМУ від 24.06.2022 п. 3 вищезазначеної постанови КМУ змінений та у першому реченні пункту 3 слова «на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється» змінені на слова «перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці».

Відповідач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, та відмовляється надати позивачу згоду на прийняття нею спадщини.

Посилаючись на вказані обставини та численну практику Європейського суду з прав людини з питань дотримання принципів «якості законів», «юридичної визначеності», пропуску строку на вчинення дій (рішення у справах «Сєрков проти України», «Новік проти України», «Христов проти України», «Ільхан проти Туреччини»), практику Верховного Суду з питань застосування принципу «легітимних очікувань» та поновлення строку для прийняття спадщини, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Основні процесуальні дії у справі

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09.10.2023 витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Герасимової О.О. належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи № 29/2022, заведеної після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11.01.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Стислий виклад позиції сторін в ході судового провадження

Представник позивача у судовому засіданні 08.02.2024 позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі.

Відповідач та її представник у судовому засіданні 08.02.2024 просили відмовити в задоволенні позову з мотивів, наведених нижче.

24.10.2023 адвокат Євтушенко А.І. (представник відповідача), яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень проти позову зазначила, що позивач не довела належними та допустимими доказами неможливість вчасного, тобто протягом шести місяців, звернення до нотаріуса для реалізації свого права на спадкування через ведення бойових дій на території України та причинно-наслідкових зв`язок між ними. Перебування позивача за кордоном та її матеріальний стан не можуть бути визнані поважною причиною пропуск строку для прийняття спадщини. Позивач повернулась із-за кордону в Україну в червні 2022 і мала достатньо часу для реалізації належного їй права на спадкування. Позивач не надала доказів про неможливість направлення нею нотаріусу заяви про прийняття спадщини поштою відповідно до пунктів 2.1, 3.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, враховуючи той факт, що остання вважала суперечливими положеннями закону щодо перебігу строку для прийняття спадщини, їх кардинальними змінами декілька разів та усвідомлювала наслідки вчасного неподання заяви для прийняття спадщини. Окрім цього, підпунктами 2.1, 2.6 пункту 2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини. В умовах воєнного або надзвичайного стану за відсутності доступу до Спадкового реєстру нотаріус заводить спадкову справу без використання цього реєстру та перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту протягом п`яти робочих днів з дня відновлення такого доступу. Однак, і цією наданою можливістю подати заяву до будь-якого нотаріуса, навіть за місцем фактичного проживання в м. Полтаві на час ведення бойових дій на території України, позивач не скористалася. Твердження позивача, що вона не була обізнана із змінами законодавства щодо строків прийняття спадщини, вважала постанову Кабінету Міністрів України № 164 від 28.02.2022 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній з 28.04.2022) діючою та керувалася нею, не може бути визнані судом поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Такого висновку дійшов Верховний Суд у поставові № 720/1079/19 від 11.08.2021, зазначивши, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

29.11.2023 представник позивача подала відповідь на відзив, згідно якої наполягала на задоволенні позову. В обґрунтування зазначила, що судова практика, на яку посилалась представник відповідача, сформована до 24.02.2022, а відтак не враховує реалії та суспільні процеси сьогодення. Посилалась на принцип «належного урядування», сформульований у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Рисовський проти України», згідно якого якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Також послалась на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Онерїлдіз проти Туреччини», який вказав, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Зазначила, що позивачу на момент її звернення до нотаріусу з приводу процедури прийняття спадщини було роз`яснено, що строк на прийняття спадщини продовжений до кінця воєнного стану. Тобто позивачем були вчиненні дії, спрямовані на прийняття спадщини, проте відповідно до законодавства, що діяло на момент звернення, вона мала змогу обрати варіант законної поведінки подавати заяву відразу чи пізніше, але протягом дії воєнного стану в Україні.

Фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Позивач зареєстрована за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки переселенця 1603- від 27.06.2022, позивач фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Як вбачається з копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , 07.03.2022 позивач отримала візу іноземної держави, 06.06.2022 повернулась до України.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 є батьком позивача.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 6 від 07.10.2022, ОСОБА_4 є сином ОСОБА_5 .

Згідно копії Свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_4 , ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_6 . Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_7 ».

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом витребувана копія спадкової справи № 29/2022, заведеної приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Герасимовою О.О. після смерті ОСОБА_3 . Як вбачається з матеріалів даної спадкової справи, із заявою про прийняття спадщини 07.10.2022 звернулась відповідач ОСОБА_1 . На підставі вказаної заяви нотаріусом заведено відповідну спадкову справу.

Згідно Інформаційної довідки з реєстру територіальної громади м. Харкова від 07.10.2022, станом на день смерті ОСОБА_3 відповідач була з нею зареєстрована за однією адресою.

20.06.2023 приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Герасимової О.О. надіслала позивачу лист-повідомлення № 164/02-14, згідно якого повідомила позивача про заведення спадкової справи після смерті баби позивача ОСОБА_3 . Позивачу роз`яснено, що вона може прийняти спадщину за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину, або продовжити строк для прийняття спадщини у судовому порядку.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст. 1266 ЦК України передбачено, що внуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦПК України суд зобов`язаний керуватися завданням справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів. Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі № 385/321/20, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 661/2532/17, від 11.08.2021 у справі № 723/826/19, від 13.08.2021 року в справі № 638/20102/16, від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19).

Право на прийняття спадщини за своєю сутністю є майновим (постанова Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 676/47/21).

Як зазначено в остаточному рішенні Європейського суду з прав людини від 07.10.2021 у справі «Сєрков проти України», ведучи мову про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.o. проти Чеської Республіки» (Љpaиek s.r.o. v. the Czech Republic), заява № 26449/95, п. 54, від 9 листопада 1999 року). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні (див. рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], заява № 33202/96, п. 109, ECHR 2000-I). Відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з такого важливого … питання, яка призводила до його суперечливого тлумачення судом, порушує вимоги Конвенції щодо «якості закону».

Суд зауважує, що принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Він гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності. Правова визначеність вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуацій правовідносин, що виникають. Принцип правової визначеності має широке застосування у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначено, що відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу "якості закону". У разі коли законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 24.04.2008 у справі "C. G. та інші проти Болгарії" (C. G. and Others v. Bulgaria)). (п. 132-134 Постанови Верховного Суду від 07.10.2021 у справі № 922/3059/16).

У пунктах 70-71 рішення у справі «Рисовський проти України» (29979/04) ЄСПЛ, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (постанова Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 522/8965/13-ц).

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, востаннє на підставі Указу Президента України від 05.02.2024 № 49/2024 - з 05 години 30 хвилин 14.02.2024 строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Згідно з п. 1 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України.

Відповідно до ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем`єр-міністр України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», яка набрала чинності 28.02.2022 (Постанова КМУ № 164), встановлені особливості вчинення нотаріальних дій в умовах воєнного стану.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 209 «Деякі питання державної реєстрації та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану», яка набрала чинності 06.03.2022, внесені зміни до Постанови КМУ № 164, зокрема її доповнено пунктом 3 такого змісту: « 3. Установити, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється». У тексті Постанови КМУ № 164 було зазначено, що вказаний вище пункт 3 діє до дня припинення чи скасування воєнного стану.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2022 № 480 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо діяльності нотаріусів та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану», яка набрала чинності 28.04.2022, пункт 3 Постанови КМУ № 164 викладений в такій редакції: «Установити, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини».

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2022 № 719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану», яка набрала чинності 29.06.2022, внесені зміни до пункту 3 Постанови КМУ № 164, внаслідок яких зазначений пункт викладений в такій редакції: «Установити, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини».

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.05.2023 № 469 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану», яка набрала чинності 23.05.2023, пункт 3 виключений з Постанови КМУ № 164.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

З досліджених доказів вбачається, що позивач є спадкоємцем першої черги за правом представлення після смерті баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Строк для подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 тривав у період з 21.03.2022 по 21.09.2022.

Постанова КМУ № 164 в період часу з 06.03.2022 до 28.04.2022 містила пункт 3, згідно якого на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється.

В подальшому, в період часу з 28.04.2022 до 29.06.2022, пункт 3 Постанови КМУ № 164 діяв в новій редакції, згідно якої на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється; свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

У період часу з 29.06.2022 по 23.05.2023 пункт 3 Постанови КМУ № 164 діяв в редакції, згідно з якою перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці; свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Таким чином, у період строку для прийняття позивачем спадщини, вказана вище Постанова КМУ № 164 містила три різні редакції пункту 3, кожна з яких передбачала зупинення строку для прийняття спадщини. При цьому у період часу з 06.03.2022 до 29.06.2022 діяла редакція вказаного пункту, яка передбачала зупинення перебігу строку для прийняття спадщини на весь період воєнного стану.

Станом на даний час сформована судова практика, згідно якої законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини; пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню (постанова Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 676/47/21).

Разом з тим станом на час відкриття спадщини та у період строку для її прийняття, відповідна практика Верховного Суду сформована не була.

Ураховуючи завдання цивільного судочинства та вказані вище висновки щодо застосування норм права, ключовим для вирішення даної справи, на переконання суду, є отримання відповіді на питання, чи характеризувалась поведінка позивача дотриманням стандартів добросовісності та розумності.

Насамперед суд звертає увагу, що позивач є особою, яка не має юридичної освіти та не є фахівцем у галузі права.

До суду з даним позовом позивач звернулась 17.08.2023.

Закон України «Про правотворчу діяльність», яким встановлено юридичну силу та ієрархію нормативно-правових актів, зокрема передбачено, що закони мають вищу юридичну силу, ніж постанови Кабінету Міністрів України (п. 3, 5 ч. 2 ст. 19 вказаного закону), прийнятий 24.08.2023 та набрав чинності 20.09.2023, тобто після виникнення спірних правовідносин та звернення позивача до суду.

Ураховуючи наведене, станом на час виникнення спірних правовідносин питання визначення ієрархії нормативно-правових актів та встановлення їх юридичної сили не було врегульовано законом, а відтак потребувало наявності спеціальних знань у сфері права та навичок тлумачення нормативно-правових актів.

Позивач, не маючи юридичної освіти та виходячи з положень ст. 113, 116 Конституції України, при оцінці змісту пункту 3 Постанови КМУ № 164 мала правомірні та легітимні підстави очікувати, що вказана норма постановлена на виконання законів України, у відповідності з ними та є обов`язковою для виконання в силу імперативних положень ст. 117 Конституції України.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що дії позивача, пов`язанні з неподанням заяви про прийняття спадщини у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк через наявність не скасованих та не визнаних протиправними і нечинними на той час положень пункту 3 Постанови КМУ № 164, не можна визнати такими, що характеризуються нерозумністю або недобросовісністю.

За таких обставин суд вважає за можливе визнати поважними причини, через які позивач пропустила строк для прийняття спадщини, та визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Посилання представника відповідача на ієрархію нормативно-правових актів, згідно якої закони України мають вищу юридичну силу, ніж постанови Кабінету Міністрів України, суд не може визнати підставою для відмови в задоволенні позову з наведених вище мотивів, оскільки Закон України «Про правотворчу діяльність» прийнятий після звернення позивача до суду з позовом.

Посилання представника позивача на принцип, згідно якого незнання законів не звільняє від відповідальності, суд в контексті даної справи не може визнати обґрунтованим, оскільки Постанова КМУ № 164, у тому числі положення пункту третього вказаної постанови, були частиною національного законодавства України, а положеннями ст. 117 Конституції України прямо передбачено, що постанови КМУ є обов`язковими до виконання. На переконання суду, позивач як особа, яка не має юридичної освіти, не може нести відповідальності за наявність в законодавстві України колізій, через які, діючи добросовісно, сумлінно та розумно, вважала, що строк для прийняття спадщини продовжений на час воєнного стану.

Посилання представника відповідача на ту обставину, що позивач повернулась в Україну в червні 2022 та мала можливість подати заяву про прийняття спадщини, у тому числі перебуваючи в м. Полтаві, суд відхиляє з огляду на таке. В даній справі підставою для поновлення строку для прийняття спадщини є не встановлення наявності перешкод для подання вказаної заяви, а наявність не скасованих та не визнаних протиправними і нечинними на той час положень законодавства України, через які позивач, діючи добросовісно та розумно, вважала, що має можливість реалізувати право на подання заяви про прийняття спадщини протягом всього часу дії воєнного стану.

Доводи представника відповідача відносно того, що позивачем не доведений факт телефонної розмови з нотаріусом, під час якої їй було повідомлено про можливість подати заяву про прийняття спадщини протягом всього часу дії воєнного стану, та не зазначено, до якого саме нотаріуса вона зверталась, суд не може визнати підставою для відмови в позові з огляду на таке.

Виходячи з підстав позову, в даній справі вирішальне значення має наявність в законодавстві України не скасованих та не визнаних протиправними і нечинними на той час положень, виходячи з яких позивач, діючи добросовісно і розумно, мала правомірні очікування вважати, що може подати заяву про прийняття спадщини протягом всього строку дії воєнного стану. Джерело обізнаності позивача з наявністю вказаних положень законодавства України, а саме пунктом 3 Постанови КМУ № 164, не має істотного значення для правильного вирішення даної справи.

Ураховуючи вищенаведене, суд задовольняє позовні вимоги.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

Позов адвоката Савченко Олени Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_2 додатковий строк тривалістю три місяці з моменту набрання даним рішенням законної сили для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація щодо сторін :

Позивач:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації місця проживанняАДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 .

Повне рішення складено 04.03.2024 року.

Суддя Д.А. Крівцов