справа № 759/5834/23 головуючий у суді І інстанції Єросова І. Ю.
провадження № 22-ц/824/285/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом, у якому просила стягнути з відповідачаОСОБА_2 аліменти у розмірі частини від заробітку (доходу) щомісячно на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення навчання, але не більше 23 річного віку. Позов обґрунтовано досягненням дитиною 18-ти річного віку та продовженням навчання у вищому навчальному закладі, у зв`язку з цим необхідністю у наданні допомоги на його утримання.

Ухвалою Святошинського районного суд м. Києва від 31 березня 2023 року провадження у справі відкрито, визначено подальший розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

09 червня 2023 року адвокатом Єрмоленко О.О., яка представляє інтереси відповідача, подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме: медичні довідки, які стосуються стану здоров`я відповідача, виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , довідки про рівень пенсійного забезпечення матері відповідача ОСОБА_5

13 червня 2023 року від позивача надійшла заява-заперечення на клопотання з мотивів не належності вказаних доказів до матеріалів справи, штучного створення доказів.

03 липня 2023 року від відповідача надійшов відзив у якому він позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти свого обов`язку щодо утримання сина, проте не погоджується із розміром, який просить стягнути позивач. Оскільки обов`язок утримання дитини покладено також і на позивача, просив стягнути з нього 1/23 частину від його доходів, що складає 5 000,00 грн. щомісяця. Просив поновити пропущений строк для подання відзиву у зв`язку із його перебуванням у ЗСУ та необхідністю укласти договір про надання правової допомоги.

06 липня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, я якій позивач просила не долучати відзив, вказуючи на неповажність причин пропуску строку. Зазначила, що відповідач ухилявся від сплати аліментів на неповнолітніх дітей, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 154 627,31 грн. та заборгованість зі сплати аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 219 166,42 грн., а посилання відповідача на те, що він утримує свою матір і себе, не є підставою для зменшення частки від доходу.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 липня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини - задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 1/15 частини всіх доходів щомісяця, починаючи з 30 березня 2023 року і до закінчення навчання або до досягнення 23-го віку з урахуванням того, яка з цих обставин настане першою.

Стягнуто зі ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалася на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема не враховано принципу справедливості щодо стягнення на двох повнолітніх дітей однакового розміру аліментів на їх утримання.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження сторонам було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Поштова кореспонденція направлена на адресу відповідача повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що в силу вимог 130,131 ЦПК України вважається належним повідомленням. Крім того, копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги було направлено на електронну адресу представника позивача адвоката КонопатаМ.І.і була отримання останнім 20 лютого 2024 року.

Відзиву на адресу Київського апеляційного суду не надходило, але згідно зі ст. 360 ЦПК України, це не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Третя особа ОСОБА_3 подав заяву, в якій вважає апеляційну скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Судом апеляційної інстанції створено учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надано сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 23 лютого 2002 року укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис №182 та видано відповідне свідоцтво.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва складено актовий запис №940 та видано відповідне свідоцтво.

Згідно довідки, виданої Київським національним економічним університетом імені Вадима Гетьмана №103 від 28 березня 2023 року, ОСОБА_3 є студентом першого курсу освітнього ступеня «бакалавр», факультету економіки та управління з денною формою навчання.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 23 серпня 2022 року №1504 ОСОБА_2 з 24 травня 2022 року перебуває на військовій службі у м. Бахмут Донецької області.

Задовольняючи частково позов та стягуючи з відповідача аліменти в розмірі 1/15 частини його доходу, суд першої інстанції виходив з того, що розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та зобов`язання щодо утримання.

Суд взяв до уваги сплату позивачем аліментів на іншого повнолітнього сина сторін, що продовжує навчання - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від доходу, врахував високий рівень доходу відповідача на даний час, його стан здоров`я, доведеність розміру потреб повнолітнього сина, який продовжує навчання, та вважав за доцільне стягнути аліменти з відповідача аліменти у розмірі 1/15 від заробітку (доходу) щомісячно на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 до закінчення навчання, але не більше 23 річного віку.

При цьому суд вважав, що зменшення розміру аліментів до 1/15 частини доходів відповідача відповідає вимогам статті 182 та частині п`ятій статті 183 СК України щодо розміру аліментів, який сплачуватиметься на двох повнолітніх дітей, буде справедливим балансом між захистом прав самого позивача та захистом прав дитини. Суд також врахував, що обов`язок в утриманні дітей покладається на обох батьків.

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з наявності для цього передбачених законом підстав, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Як роз`яснено в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження.

Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.

Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справи за позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, позивачем ОСОБА_1 в повній мірі не доведено відповідними доказами обставини, які підлягали доказуванню, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі саме в заявленому розмірі у зв`язку з продовженням навчання та наявність можливості відповідача, з урахуванням того, що з нього стягуються аліменти на утримання іншої повнолітньої дитини (1/4 частина доходу), враховуючи його стан здоров`я, надавати таку допомогу.

За таких обставин обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх повнолітнього сина на час його навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років, але в іншому розмірі, чим просила позивач, а саме в розмірі 1/15 частини його доходу.

При з`ясуванні наявності вищезазначених умов, судом було встановлено, що на час ухвалення рішення повнолітній син сторін по справі продовжує навчання на денній формі та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги з боку батька, зокрема, на витрати, пов`язані з навчанням (канцелярські товари), харчуванням, одягом та взуттям тощо. Витрати на продукти харчування та інші додаткові витрати для життя дитини є беззаперечними, оскільки для власного існування та навчання будь-яка людина повинна повноцінно харчуватися, купувати одяг та взуття, засоби гігієни та миючі засоби, а це потребує відповідних коштів. Оскільки син сторін, навчаючись на денній формі навчання, позбавлений можливості працювати, будь-якого іншого самостійного доходу він не має.

Відповідно до довідки щодо даних про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб Держаного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, ОСОБА_2 за звітній рік 2022 - мав суму заробітку 836 507,19 грн, а за перший квартал 2023 року - 258 602,90 грн.

Виходячи із розміру доходу відповідача, розмір аліментів, які стягнуті судом першої інстанції перевищує установлений з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» складає 3 028 грн., що на думку колегії суддів, є реальним і дає змогу підтримати повнолітнього сина для забезпечення його життєдіяльності.

Визначений судом розмір аліментів є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, зважаючи на те, що на період навчання дитина не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, а також з урахуванням тієї обставини, що син відповідача, як повнолітня особа, повинен і самостійно приймати заходи до власного матеріального забезпечення, що є адекватним та співмірним з урахуванням всіх наведених вище обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір визначений судом є недостатній для задоволення всіх потреб сина апеляційним судом розцінюються критично і не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять жодного розрахунку, з якого виходила позивачка заявляючи позовні вимоги. Також матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження розміру визначеного позивачем, а ґрунтуються виключно на поясненнях позивача, а отже, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта стосовно необхідності дотримання розміру аліментів і рівності часток на утримання обох дітей, також розцінюються апеляційним судом критично, оскільки розмір аліментів, яких потребує дитина, що продовжує навчання у кожному конкретному випадку повинно доводитися належними, допустимими та достатніми доказами, саме щодо її потреб і не може ототожнюватися з розміром аліментів, який був предметом дослідження у іншій справі.

Отже, судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням доведеності позовних вимог обґрунтовано частково задоволено позов.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 381, 382,383, 384ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

РішенняСвятошинського районного суду м. Києва від 24 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова