УХВАЛА

29 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 753/25081/21

провадження № 61-2000 ск24

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Головченко Артем Олександрович, та ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 29 вересня 2023 року про забезпечення позову та постанову Київського апеляційного суду від 10 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Наталія Михайлівна, про визнання договорів дарування недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила визнати недійсними договори дарування земельної ділянки від 07 грудня 2018 року та домоволодіння від 03 грудня 2018 року, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , укладені між ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідачем ОСОБА_1

26 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення цього позову шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_1 нерухоме майно - будинок за адресою АДРЕСА_1 , та рухоме майно, що знаходиться у приміщенні будинку на першому поверсі; зобов`язання ОСОБА_1 вчинити певні дії, а саме зареєструвати її місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , усунути перешкоди у користуванні нею першим поверхом будинку, повернути її особисті речі, документи, гроші, коштовності згідно з описом.

Посилалась на те, що відповідач здійснює протиправні дії щодо її виселення, а 09 серпня 2023 року позбавив її реєстрації місця проживання у будинку.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 29 вересня 2023 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 січня 2024 року, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на нерухоме майно - будинок за адресою АДРЕСА_1 . В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

06 лютого 2024 року через засоби поштового зв`язку адвокат Головченко А. О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просив їх скасувати в частині накладення арешту на нерухоме майно та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

До Верховного Суду 22 лютого 2024 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просила їх скасувати в частині відмови у задоволенні вимог заяви та ухвалити нове в цій частині про задоволення заяви про забезпечення позову.

Перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про їх необгрунтованість, з огляду на таке.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії (пункти 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України).

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

З касаційних скарг, даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що між сторонами виник спір щодо права власності на нерухоме майно, а саме земельну ділянку та домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , яке виникло у відповідача на підставі оспорюваних в межах цієї справи договорів дарування від 03 та 07 грудня 2018 року.

Встановивши, що між сторонами дійсно виник спір щодо нерухомого майна - земельної ділянки та домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстровано за відповідачем на підставі договорів дарування від 03 та 07 грудня 2018 рокута існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, суди дійшли вірного висновку про необхідність забезпечення виконання ймовірного судового рішення шляхом накладення арешту на будинок, який на праві власності зареєстрований за відповідачем. Такий ризик є виправданим та відповідає меті забезпечення позову.

Відчуження зазначеного нерухомого майна відповідачем до вирішення цієї справи по суті може унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, призвести до неефективності обраного позивачем способу захисту прав або інтересів, та бути підставою для повторного звернення позивача до суду.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суди здійснили оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності вимог позивача щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, та дійшли вірного висновку про часткове забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При оцінці зазначеної співмірності, слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

З метою повного та своєчасного виконання ймовірного судового рішення накладення арешту на спірний будинок є співмірним із заявленими позовними вимогами та достатнім і ефективним способом забезпечення позову.

Суд звертає увагу, що заяву про забезпечення позову задоволено частково і відхилено вимоги про накладення арешту на певне рухоме майно та зобов`язання відповідача зареєструвати місце проживання позивача за адресою спірного домоволодіння, усунути їй перешкоди у користуванні ним, повернути заявнику її особисті речі, документи, гроші, коштовності, оскільки між заявленими позовними вимогами та способами забезпечення позову, про які просить позивач, відсутній прямий зв`язок, а відтак незастосування заявлених позивачем заходів забезпечення позову не створює реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визнання договорів дарування недійсними.

Аргументи касаційних скаргОСОБА_1 та ОСОБА_1 аналогічні доводам їх апеляційних скарг, на які судом апеляційної інстанції надано належну правову оцінку, не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм процесуального права та зводяться до незгоди з висновками судів і тлумачення на свій розсуд норм процесуального права.

Таким чином, зі змісту касаційних скарг, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційних скарг матеріалів убачається, що касаційні скарги, подані на ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, якими вирішено лише процесуальне питання, є необґрунтованими.

Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення,розгляд зазначених скарг не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у них доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Головченко Артем Олександрович, та ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 29 вересня 2023 року про забезпечення позову та постанову Київського апеляційного суду від 10 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Наталія Михайлівна, про визнання договорів дарування недійсними.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара