КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року місто Київ

Справа № 356/432/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2223/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Желепи О. В.

суддів: Немировської О. В., Стрижеуса А. М.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Березанського міського суду Київської області від 27 листопада 2023 року (ухвалене у складі судді Капшученко І. О., повне рішення складено 29 листопада 2023 року)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2022 року до Березанського міського суду Київської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , в якому позивач просив визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, та під час шлюбу за спільні кошти сторін був придбаний та зареєстрований за ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, по АДРЕСА_1 . Оскільки спірний будинок придбаний під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, частки співвласників є рівними, то вказане майно підлягає поділу шляхом визнання права власності на 1/2 частину будинку за позивачем.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 27 листопада 2023 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 11 грудня 2023 року, згідно поштової відмітки, направила на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення Березанського міського суду Київської області від 27 листопада 2023 року скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що будинок було придбано за її особисті кошти, які їй надала мати, а також за кошти які мати взяла в борг.

Крім того вказує, що під час оформлення договору купівлі-продажу ОСОБА_2 не заперечував, що будинок є її особистим майном. Договір купівлі-продажу не містить зазначення, що будинок купується за згодою чоловіка.

Вказує, що заява ОСОБА_2 , яку він підписував в органах нотаріату, є сфальсифікованою, окрім того заява містить виправлення щодо дати її складання.

Посилається на те, що суд не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання даної ухвали.

Позивач своїм правом на надання відзиву не скористався.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала, просила скасувати рішення Березанського міського суду Київської області від 27 листопада 2023 року та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити. Вказувала, що будинок придбано за її особисті кошти, які їй надала мама, яка в свою чергу позичила кошти у знайомої.

Позивач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання, однак поштова кореспонденція повернулась на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь Головуючої судді Желепи О. В., пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як визначено ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення районного суду відповідає.

Суд першої інстанції вважав встановленим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 18 лютого 2017 року було укладено шлюб зареєстрований у Баришівському районному відділі держаної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №12, згідно свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 . Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 20.07.2022, вказаний шлюб розірвано (а.с.54,93 том 1).

У період шлюбу 01 червня 2017 року ОСОБА_3 було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі - продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Березанського міського нотаріального округу, Лялик О.В., зареєстрованого у реєстрі №303 (а.с.53 том 1).

Позивач ОСОБА_2 надав засвідчену нотаріусом Березанського міського нотаріального округу Лялик О.В., зареєстровану у реєстрі №160 письмову заяву на згоду ОСОБА_3 на оформлення в інтересах сім`ї та на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для себе, відповідає їхньому спільному волевиявленню, договору купівлі- продажу та купівлю будинку АДРЕСА_1 (а.с.55 том 1).

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними. висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам Закону.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_5 не було спростовано презумпцію спільності майна подружжя, а тому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташованими по АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такий висновок відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

У частині першій статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

У справі, що переглядається, судом встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 набутий ОСОБА_1 під час перебування в шлюбі.

Законодавцем визначено, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане (п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України).

Разом з тим, такі обставини мають бути підтверджені належними доказами.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані відповідачем докази не підтверджують того, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , придбані за її особисті кошти, а отже є її особистою приватною власністю.

З урахування того, що спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно покладається на того з подружжя, який її спростовує, тобто в даному випадку на відповідача, а ОСОБА_6 ( ОСОБА_3 ) не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували що вищезгадане нерухоме майно було придбано, хоча у шлюбі однак за особисті її кошти, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір купівлі-продажу не містить посилання що будинок купується за письмовою згодою чоловіка покупця, а заява ОСОБА_2 , якою він надавав згоду є сфальсифікованою, відхиляються колегією суддів, так як суду не надано належних та допустимих доказів фальсифікації такої заяви. У вказаній заяві були внесені виправлення, щодо дати її складання нотаріусом в порядку, передбаченому для таких виправлень. Навіть, якби така заява була відсутня, сам факт придбання будинку під час шлюбу, вже свідчить про виникнення у подружжя права спільної власності на таке майно, до моменту поки така презумпція не буде спростована.

Крім того, посилання на те, що кошти на придбання будинку надала мати позивачки, частину з яких вона позичила не доводять придбання майна за особисті кошти позивача за відсутності договору дарування коштів матір`ю, а також за відсутністю прямих доказів, що позика, яку мати позивача отримувала, була використана саме для купівлі спірного будинку. Сам факт повернення позики не доводить мети її отримання, а тим більше факту використання позичених коштів на купівлю спірного будинку.

Посилання відповідача на те, що вона купила будинок під час шлюбу в особисту власність не узгоджується з вимогами закону та змістом укладеного нею договору, в якому не зазначено, що будинок купується під час шлюбу, але за особисті кошти відповідача, в її особисту власність.

Доводи скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким суд надав належну правову оцінку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд встановив, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 27 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2024 року.

Головуючий О. В. Желепа

Судді О. В. Немировська

А. М. Стрижеус