УХВАЛА

28 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 369/4861/23

провадження № 61-1957 ск24

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Перемежко Андрій Олександрович, на постанову Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування вартості безпідставно набутого майна та всіх доходів, які можна було одержати від цього майна,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 вартість безпідставно набутого майна у розмірі 170 812,00 доларів США та всі доходи, які вона могла отримати від цього майна, в сумі 62 000,00 доларів США.

Одночасно з позовом ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення цього позову шляхом накладення арешту на належний ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці за кадастровим номером :01:018:5145, площею 0,0608 га.

Посилався на те, що невжиття таких заходів забезпечення позову суттєво ускладнить чи унеможливить виконання судового рішення, оскільки існують обгрунтовані ризики відчуження житлового будинку, що позбавить його можливості реального судового захисту порушених прав.

Зазначав, що судовим рішенням у справі № 369/6839/21 з нього на користь ОСОБА_3 , який є родичем ОСОБА_2 , стягнуто як безпідставно набуті 163 000,00 доларів США.

Оскільки у будівництво будинку, який є у власності ОСОБА_2 , він вклав 170 812,00 доларів США, ці кошти та доходи від цього майна є безпідставно набутими.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2023 рокузаяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_2 , а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці за кадастровим номером :01:018:5145, площею 0,0608 га.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

07 лютого 2024 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Перемежко А. О. подавкасаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції, у якій просив її скасувати та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. Враховуючи, що останнім днем на подання касаційної скарги із врахуванням вихідних днів є 04 березня 2024 року (повний текст постанови складений 02 лютого 2024 року), суд вважає, що ОСОБА_1 подавши цю касаційну скаргу 07 лютого 2024 року не пропустив строк на її подання, тому відсутні підстави для його поновлення.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (пункт 1 частини першої, частина третя статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При оцінці зазначеної співмірності, слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

З касаційної скарги, даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір щодо відшкодування вартості нерухомого майна та доходу на загальну суму 232 812,00 доларів США.

Апеляційний суд встановивши, що вид забезпечення позову, застосований судом першої інстанції у вигляді арешту майна не відповідає позовним вимогам у цій справі та не є співмірним із заявленими вимогами, дійшов вірного висновку, що позивач не довів існування очевидної та об`єктивної загрози порушення його законних прав та інтересів у разі невжиття заходів забезпечення позову, оскільки не обгрунтував підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову та не надав будь-яких належних доказів у підтвердження своїх вимог.

Безпідставність набуття ОСОБА_2 цього майна позивач обгрунтував, серед іншого, тим, що у його набуття вкладено грошові кошти, які стягнуті з позивача як безпідставно набуті в межах справи № 369/6839/21.

Як свідчать дані Єдиного державного реєстру судових рішень в межах справи № 369/6839/21 постановоюКиївського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 21 лютого 2024 року, скасовано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 163 000,00 доларів США, три проценти річних у розмірі 10 181,92 доларів США, та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 .

Таким чином, зазначені ОСОБА_1 у касаційній скарзі доводи, що апеляційний суд не взяв до уваги наявні у справі № 369/4861/23 обставини, які вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову значно утруднить або унеможливить виконання судового рішення у випадку задоволення позову є безпідставними.

Інші доводи,наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення апеляційної інстанції, оскільки ґрунтуються на незгоді з висновками суду апеляційної інстанції, зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на постанову апеляційного суду, якою вирішено лише процесуальне питання, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Перемежко Андрій Олександрович, на постанову Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування вартості безпідставно набутого майна та всіх доходів, які можна було одержати від цього майна.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара