КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/1751/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 754/16461/21

28 лютого 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Музичко С.Г.

- Болотова Є.В.

при секретарі - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Осипенка Вадима Юрійовича на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 вересня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Грегуль О.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Новохатня Наталія Сергіївна про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Новохатня Наталія Сергіївна про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати недійсним акт про передачу майна стягувачу у рахунок повернення боргу від 08.10.2021 у ВП № НОМЕР_1;

- визнати недійсним свідоцтво № НОМЕР_2 від 13.10.2021 видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С.;

- скасувати запис про державну реєстрацію прав власності № 44462589 від 13.10.2021.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що приватний виконавець не мав права виставляти майно на прилюдні торги, і тим більше в результаті торгів, які не відбулися, видавати акт про передачу майна стягувачу, на підставі якого стягувач отримав свідоцтво про право власності на майно, оскільки позивачем у цей час оскаржувалася оцінка вартості майна в судовому порядку та ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 02 квітня 2021 року про надання дозволу на звернення стягнення на майно.

Вважає дії приватного виконавця незаконними та просив позов задовольнити.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 18 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Осипенко В.Ю. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказував, що не дивлячись на оскарження позивачем оцінки вартості майна, приватний виконавець виставив майно на прилюдні торги. Зазначав, що відповідачами були свідомо та свавільно проігноровано права боржника на оскарження оцінки майна, внаслідок чого було передано майно на прилюдні торги. Вважає, що вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Д.В. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва - без змін. Вказував, що дії з процедури реалізації майна боржника відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та іншим нормативно-правовим актам.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Осипенко В.Ю. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що Деснянським районним судом м. Києва видано три виконавчі листи: 1) від 10.10.2011 року в справі № 2-2166/10 про стягнення з ОСОБА_1 (позивач) на користь ОСОБА_2 (відповідач 1): 388 931,10 грн.; 2) від 17.12.2019 у справі № 754/8071/19 про стягнення з ОСОБА_1 (позивач) на користь ОСОБА_2 (відповідач 1): 99 721,91 грн. і 2 623,56 грн.; 3) від 23.02.2021 у справі № 754/6558/20 про стягнення з ОСОБА_1 (позивач) на користь ОСОБА_2 (відповідач 1): 650 253,45 грн. і 6 500 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.03.2021 у справі № 754/8071/19 (суддя: Таран Н.Г., залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 03.11.2021, задоволено подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_1 (позивач).

07 травня 2021 року приватним виконавцем у присутності двох понятих було винесено постанову про опис та арешт нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 .

13 травня 2021 року від стягувача надійшла заява про призначення суб'єкта оціночної діяльності.

Згідно постанови приватного виконавця від 13.05.2021 року було призначено суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Укрспецексперт».

Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості майна боржника арештоване майно було оцінено в 1 263 360, 00 грн. та передано на реалізацію до ДП «Сетам» згідно заявки.

Згідно протоколу № 544059 організатора торгів ДП «Сетам» від 25.06.2021 року перші електронні торги по лоту № 481134 не відбулися, у зв'язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Згідно протоколу № 54862 організатора торгів ДП «Сетам» від 29.07.2021 року другі електронні торги по лоту № 485254 не відбулися, у зв'язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Згідно протоколу № 550674 організатора торгів ДП «Сетам» від 19.08.2021 року треті електронні торги по лоту № 489505 не відбулися, у зв'язку з відсутністю допущених учасників торгів.

За наслідками третіх електронних торгів, приватним виконавцем було запропоновано стягувачу залишити за собою нереалізоване майно за стартовою ціною третіх електронних торгів - 884 352,00 грн.

Згідно заяви від 02.10.2021 року стягувачем було повідомлено про залишення вказаного майна за собою в рахунок погашення боргу.

Згідно складеного приватним виконавцем акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 08.10.2021 ЗВП НОМЕР_1, проведені з дотриманням законодавства прилюдні повторні (треті) електронні торги не відбулися і ОСОБА_2 (відповідач 1), як стягувачу за його згодою передано у власність нежитлові приміщення загальною площею: 137,64 кв. м., що складає 46/100 частин від нежитлових приміщень загальною площею: 301,20 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 на суму: 884352 грн. та які належали ОСОБА_1 (позивач).

Згідно виданого приватним нотаріусом (третя особа) свідоцтва від 13.10.2021, посвідчено право власності ОСОБА_2 (відповідач 1) на майно: нежитлові приміщення загальною площею: 137,64 кв. м., що складає 46/100 частин від нежитлових приміщень загальною площею: 301,20 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 на суму: 884352 грн..

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.09.2022 у справі № 754/9340/21 (суддя: Скрипка О.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18.01.2023, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 (позивач) до приватного виконавця (відповідач 2), третя особа ОСОБА_2 (відповідач 1) про визнання висновку оцінки майна недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеністю позовних вимог.

Такий висновок суду грунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Статтею 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Отже, і в разі залишення стягувачем за собою нереалізованого майна оформлення та підписання договору купівлі-продажу майна, як окремого документа, законодавством не передбачено. Натомість, такий договір укладається шляхом звернення виконавця до стягувача з пропозицією вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна з одночасним припиненням права вимоги стягувача до боржника в межах вартості нереалізованого майна (оферта) та виявлення стягувачем волі залишити за собою це майно (акцепт). Виконання договору з боку покупця (стягувача) полягає у внесенні на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на користь стягувача, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. На підтвердження виконання договору з боку покупця виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Подальші дії покупця (стягувача) та виконавця спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця. З цією метою виконавець складає акт та видає або надсилає його покупцю, покупець отримує свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо вони не відбулися (стаття 72 Закону України «Про нотаріат»), звертається до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності проводиться, зокрема, на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів.

Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, не є правовстановлюючим документом, а лише підтверджує вчинення сторонами дій, спрямованих на передання нерухомого майна у володіння покупцю. Видача свідоцтва не тягне переходу права власності на нерухоме майно від боржника до покупця. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Абзац 2 пункту 8 розділу X Порядку, відповідно до якого у випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги, не відповідає зазначеній нормі закону, а тому не підлягає застосуванню згідно з частиною сьомою статті 10 ЦПК України. Тому свідоцтво є лише підставою для державної реєстрації права власності за покупцем, але не є правовстановлюючим документом, і вичерпує свою дію із здійсненням такої реєстрації.

Абзацом 1 частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, що діяла на момент ухвалення судових рішень судами попередніх інстанцій, було встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду, зокрема, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Абзацом 2 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у чинній редакції встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України(у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. За змістом цих положень вони застосовуються в разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування не будь-яких, а правовстановлюючих документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до яких свідоцтво про придбання нерухомого майна з торгів не належить.

Таким чином, передача державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, постанова, прийнята державним виконавцем у результаті цієї процедури, та складений державним виконавцем акт про передачу майна стягувачу, не можуть визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить, як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження №14 144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19) та багатьох інших.

Таким чином, позовні вимоги про визнання недійсним акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, складеного 08.10.2021 року, не призвели б до захисту прав позивача та не відповідають належному способу захисту у цій справі. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження№ 12-80гс20, п. 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, п. 52).

Разом з тим, частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд із визнанням правочину недійсним, також відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України). За приписами статті 214 ЦПК України визначення характеру спірних правовідносин відповідно до установлених обставин у справі, а також визначення правової норми, яка підлягає застосуванню, належить до обов`язків суду.

Так, серед іншого позивачем завлено позовні вимоги й щодо скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо торги не відбулися, із скасуваням записів про проведену державну реєстрацію права власності.

Позовні вимоги обгрунтовано, зокрема, тим, що під час проведення торгів позивач оскаржував оцінку вартості нерухомого майна та ухвалу суду про звернення стягнення на нерухоме майно боржника.

Проте, вказані доводи не свідчать про порушення прав позивача та не можуть бути правовою підставою для задоволення його позовних вимог.

Так, згідно Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5 та Закону України «Про виконавче провадження» оскарження оцінки вартості майна та судового рішення про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, не перешкоджає проведенню торгів та не є підставою для їх зупинення.

Враховуючи те, що позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів при відчуженні спірного майна, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення його позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відхиляються судом апеляційної інстанції. Крім того, доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладеними у позовній заяві, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України , апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Осипенка Вадима Юрійовича - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 лютого 2024 року.

Головуючий: Судді: