провадження № 22-ц/824/255/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І..
за участю секретаряЩавлінського С.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадженняцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 05.05.2017 Відповідач підписав заяву № б/н про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідно до якої відповідач отримав кредитний ліміт до 50 000 грн. на картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту. Оскільки відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та має заборгованість, позивач був змушений звернутися з відповідним позовом до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 49 381,66 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 39 495,19 грн. та судові витрати 2 684,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального іпроцесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, фактично просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути на його користь судові витрати по справі та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн..

При цьому зазначає, що відповідач ніколи не визнавав наявність кредитних правовідносин між ним та банком та не вчиняв дій на погашення кредитних зобов`язань. Також зазначає, що з виписки та розрахунку, які надані банком вбачається, що загальна сума коштів внесена на погашення заборгованості клієнтом 414 664, 06 грн. тоді як витрати клієнта становлять 407 394,25 грн., а тому вважає, що будь який борг відсутній. Також, вказує, що оскільки суд першої інстанції визнав нарахування відсотків безпідставним, кошти, які були направлені позивачем на погашення відсотків незаконно, слід було зарахувати та погашення тіла кредиту.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження позивачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило.

18 грудня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли письмові пояснення позивача на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи предмет спору та ціну позову, а також те, що дана справа не відноситься до тих, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та вимоги заявлені у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.05.2017 року відповідач підписав заяву № б/н про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідно до якої відповідач отримав кредитний ліміт до 50 000 грн. на картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту.

Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем станом на 18.07.2023 заборгованість відповідача, яку просить стягнути позивач за кредитом складає 49 381,66 грн., з яких 39 495,19 грн. заборгованість за кредитом; 9 886,47 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом, 0,00 грн. - заборгованість за комісією, 0,00 грн. - нарахована пеня.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк».

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий суд виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ ПриватБанк не повернуті, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у сумі 39 495,19 грн. заборгованості за тілом кредиту, в іншій частині позову слід відмовити за безпідставністю, оскільки у заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, відсотки. При цьому, позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05.05.2017 року, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів. А тому, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог у частині стягнення відсотків у розмірі 9 886,47 грн. слід відмовити, оскільки нарахування таких відсотків було безпідставним і не обумовлене умовами укладеного договору.

Позивач рішення суду не оскаржує.

При перевірці висновків суду першої інстанції, у контексті доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Колегія суддів вважає, що є вірним висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка витягу із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено, також, у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (05.05.2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (03.08.2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, висновки суду першої інстанції про те, що надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин є цілком обґрунтованими.

Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було вірно застосовано у даній справи висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року.

Поряд з цим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, і він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, оскільки вони повністю відповідають правовій позиції, що міститься в Постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Таким чином, апеляційний суд погоджується з тим, що позивачем обґрунтовано зазначено про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за тілом кредиту і висновки суду першої інстанції в цій частині є цілком законними.

При цьому, апеляційний суд критично оцінює доводи апелянта стосовно відсутності між сторонами кредитних правовідносин, оскільки вони повністю спростовуються встановленими обставинами і наданими позивачем доказами, зокрема випискою по рахунку, та фактично підтверджуються змістом апеляційної скарги, в тій частині де апелянт наводить розрахунки щодо внесених ним на погашення заборгованості коштів.

Поряд з цим, ухвалюючи рішення у частині стягнення тіла кредиту, суд першої інстанції на думку апеляційного суду помилково не взяв до уваги заперечення відповідача щодо розміру стягнення.

Так, визнаючи незаконним і безпідставним нарахування відповідачу відсотків за користування коштами, суд першої інстанції не звернув увагу, що згідно поданого розрахунку, позивачем було безпідставно списано на погашення відсотків 10 636,61 грн., тоді як вказані кошти повинні були бути зараховані на списання заборгованості по тілу кредиту.

Отже, заборгованість за тілом кредиту утворювалась, у тому числі, у зв`язку із списанням банком з рахунку процентів.

З поданого банком розрахунку (а.с.9-13) вбачається, що грошові кошти в сумі 10 636,61 грн., які вносились відповідачем на рахунок у період з 01.07.2019 по18.07.2023 року, зараховувались банком на погашення процентів, які не були обумовлені сторонами кредитного договору, а тому апеляційний суд вважає, що були протиправно зараховані на погашення процентів.

У зв`язку з чим, апеляційний суд вважає за необхідне віднести суму сплачених відповідачем процентів на погашення розміру боргу за тілом кредиту, який складає 39 495,19 грн. (тіло кредиту) - 10 636,61 грн., (сплачені відповідачем грошові кошти, які були протиправно зараховані позивачем на погашення не обумовлених процентів) = 28 858,58 грн..

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскільки кошти в сумі 10 636,61 грн., нараховані АТ «Приватбанк» в якості процентів та неправомірно зараховані на погашення не передбачених умовами договору процентів, розмір заборгованості за тілом кредиту, що підлягає стягненню повинен становити 28 858,58 грн..

А відтак, колегія суддів, вважає доводи апелянта в цій частині такими, що заслуговують на увагу, є обґрунтованими та доведеними.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі ґрунтується на вимогах закону, а висновки суду лише частково відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду слід змінити в частині розміру заборгованості по тілу кредиту, що підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат, сплачених позивачем пропорційно до задоволених вимог.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у даній справі було отриману правничу допомогу. Наявність договірних відносин між ОСОБА_1 та адвокатом Калініним Сергієм Костянтиновичем підтверджується наступними доказами: договором б/н про надання професійної правничої допомоги від 01 вересня 2023 року, відповідно до умов якого адвокат зобов`язався надати правничу допомогу, а клієнт - сплатити гонорар (винагороду за виконані дії по наданню правової допомоги) (а.с.124).

Крім цього, надано додаток №2 до вказаного договору, акт виконаних робіт (наданих послуг) про те, що усна консультація по справі №753/13495/23 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості складає 1 год. вартістю 500 грн, вивчення та аналіз позовної заяви з додатками - 3 години вартістю 1500 грн, складання та подання відзиву на позовну заяву - 8 год вартістю 4000 грн, всього на суму 6000 грн. (а.с.123).

Згідно платіжної інструкції № 485401723 від 02 вересня 2023 року відповідачем сплачено на користь адвоката за договором від 01 вересня 2023 року 6000 грн. (а.с.130).

На підтвердження повноважень адвоката до матеріалів справи долучено ордер на надання правничої (правової) допомоги № 1152264 від 03 вересня 2023 року (а.с.132).

Отже, на думку апеляційного суду вимоги апелянта у цій частині є підтвердженими належними та допустимим доказами.

Оскільки вимоги апеляційної скарги задоволено частково (на 73 %), тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за апеляційний розгляд - 2 938,98 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4 380, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2023 року змінити в частині суми заборгованості за тілом кредиту, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 , зменшивши розмір заборгованості з 39 495,19 грн. до 28 858 (двадцять вісім тисяч вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 58 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, МФО 305299) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за розгляд справи апеляційним судом в розмірі 2 938,98 грн. та витрати на правничу допомогу у апеляційному суді у розмірі 4 380, 00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф.Лапчевська

Г.І.Мостова