РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2024

Справа № 522/19643/23

Провадження № 2/522/2047/24

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Ярема Х.С.

при секретарі судового засідання Кніш Д.А.

розглянув у загальному позовному провадженні справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення боргу.

ВСТАНОВИВ:

1.04.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 .

2.Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 кошти за Договором позики від 31.01.2022 в розмірі 8 000 000 грн.

3.02.11.2023 відкрито загальне позовне провадження.

4.10.01.2024 ОСОБА_2 подала заяву про визнання боргу.

5.10.01.2024 закрито підготовче провадження.

6.Позивач просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав.

7.Відповідач повідомлена за місцем реєстрації відповідно до вимог п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України.

8. ОСОБА_1 звернення до суду з цим позовом обгунтовує тим, що 31.01.2022 він позичив ОСОБА_2 8 000 000 грн. Позика коштів була оформлена між ними шляхом укладення в простій письмовій формі договору позики, за яким ОСОБА_2 отримала кошти та зобов`язалась їх повернути до 20.06.2023. Сплата відсотків договором не передбачена.

Судом встановлені такі фактичні обставини.

9.З 30.09.2020 ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи.

10.Згідно з копією Договору позики від 31.01.2022, укладеного в простій письмовій формі, ОСОБА_1 (позикодавець) передав, а ОСОБА_2 (позичальник) отримала у власність грошові кошти в сумі 8 000 000,00 грн., які зобов`язалась повернути у строк до 20.06.2023 (п. 1, 3 Договору).

11.Позика є безвідсотковою (п.4 Договору).

12.Грошові кошти у сумі 8 000 000 грн. ОСОБА_2 отримала повністю на момент укладення договору) (п. 2 Договору).

13.Розписка позичальником не складалась.

Висновки суду.

14.Спір виник щодо стягнення коштів за письмовою борговою розпискою. Підставою позову є невиконання зобов`язань щодо повернення позики.

15.В першу чергу суд зазначає, що між визнанням обставини і визнанням позову є суттєва різниця, що впливає на різні правові наслідки (постанова ВС від 25.05.2022 у справі № 675/2136/19).

16.Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

17.Отже, визнання обставин, які не підлягають доказуванню, можливе за умов: визнання їх усіма учасниками справи та відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин.

18.Відповідач визнала боргові зобов`язання.

19.Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

20.Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.

21.Таким чином, суд не вправі покладати в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.

22.Тому визнання відповідачем боргових зобов`язань не є безумовною підставою для задоволення позову.

23.Заява подана 10.01.2024 о 11.10 год., а підготовче засідання було призначене в цей день о 11.45 годині. Відповідач мала можливість бути присутньою в підготовчому засідання та особисто підтвердити суду визнання нею позову з огляду на обсяг боргових зобов`язань, які складають 8 000 000 грн. Крім того, підпис ОСОБА_2 на копії договору позики від 31.01.2022 очевидно відрізняється від підпису на заяві про визнання боргу, яка подана до суду 10.01.2024.

24.Тим більше в суду наявні сумніви в обставинах, що стали підставою цього позову.

25.Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

26.Згідно із ч. 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

27.Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

28.Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

29.Відповідно до частини 2 статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

30.Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

31.Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

32.Згідно зі статтею 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

33.Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно зі статтею 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

34.Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

35.За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

36.Такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладений в постанові Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 201/11388/17.

37.Згідно зі статтею 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

38.Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.

39.Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

40.Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

41.Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як обох, - як позивача, так і на відповідача.

42.Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

43.Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

44.Позивач на підтвердження позовних вимог надав лише копію договору позики, укладеного в простій письмовій формі.

45.Оригінал договору для дослідження суду не надав, а в позові не зазначив про його наявність у нього.

46.Отже, суд позбавлений можливості дослідити оригінал договору, виявити дійсність його укладення. Відтак позивач не довів наявності обставин, на які посилався, як на підставу своїх вимог, а саме не довів факту укладення договору позики, оскільки не надав його оригіналу.

47.Крім того, суд бере до уваги процесуальну поведінку позивача, який в жовтні 2023 року ОСОБА_1 звертався до Малиновського районного суду м. Одеси (за даними Єдиного державного реєстру судових рішень) з аналогічним позовом до ОСОБА_2 (справа № 521/23005/23). Ухвалою від 05.02.2024 позов повернуто з підстав невиконання ухвали про залишення позову без руху. Паралельно, звертаючись з аналогічним позовом 04.10.2023 в Приморський районний суд м. Одеси, позивач чомусь зазначив, що ним не подано іншого позову до того ж відповідача з тих самих підстав, з тим самим предметом.

48.Суд розцінює таку поведінку позивача як непослідовну, недобросовісну.

49.Крім того, з огляду на суму позики, позивачем, при цьому будучи інвалідом 2 групи, користуючись пільгами, не доведено його реальну фінансову платоспроможність щодо наявності у нього 8 000 000 грн.

50.Крім того, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

51.Принцип змагальності сторін полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. Суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою ухвалює власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18. Отже, не доведення позивачем належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами обставин на які він посилається, не є підставою для висновку про порушення судом принципу змагальності.

52.Підсумовуючи суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

53.Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18.03.2024.

Суддя Ярема Х.С.