Справа № 439/1256/23 Головуючий у 1 інстанції: Марків Т.А.
Провадження № 22-ц/811/68/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 07 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_1 з позовом про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що на підставі укладеного 30 вересня 2016 року договору позики ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 позику в сумі 4 000 доларів США строком до 30 вересня 2017 року.

Від виконання зобов`язання з повернення суми позики ОСОБА_1 ухиляється.

За вказаних обставин позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь 146 274,40 грн. (що на день звернення до суду еквівалентно 4 000 доларів США).

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 07 листопада 2023 року ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 30 вересня 2016 року в сумі 146 274,40 грн. (що еквівалентно 4 000 доларів США).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1 462,74 грн.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує, що позов було пред`явлено за спливом позовної давності. Сплив позовної давності, про який заявляє відповідач, є підставою для відмови в позові.

Та обставина, що позивач у 2018 -2022 роках писав про повернення боргу не є поважною причиною пропуску строку.

Зазначає, що зобов`язання по поверненню фактично отриманих грошей нею виконано в повному обсязі. Грошові зобов`язання за угодою були припинені з підстав їх належного виконання. Однак видана позикодавцем розписка про прийняття виконання була нею втрачена.

Просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

08 лютого 2024 року ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність факту невиконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань та пред`явлення позову в межах строків позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 30 вересня 2016 року між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладений договір позики (а.с. 8, 20), за яким позикодавець передав позичальнику грошові кошти в сумі 103 640 грн., що є еквівалентом 4 000 доларів США за офіційним валютним обмінним курсом Національного банку України, встановленим на момент укладення даного договору, терміном до 30 вересня 2017 року, а позичальник зобов`язалася повернути грошові кошти до вищевказаного терміну в гривнях в сумі, що буде еквівалентом 4 000 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент повернення вищевказаних грошових коштів.

Сторони домовились, що у випадку зміни офіційного валютного (обмінного) курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на момент повернення позики позичальником, сума позики, що підлягає поверненню, розраховується в гривнях відповідно до офіційного валютного (обмінного) курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на момент повернення позики.

Відповідно до п. 8 цього договору, у випадку повернення суми позики позичальником готівкою, позикодавець зобов`язаний видати позичальнику розписку про одержання суми позики в повному обсязі або частково. Після повного виконання зобов`язання позичальником за даним договором позикодавець зобов`язується також передати позичальнику примірник даного договору.

У разі неможливості повернення примірника даного договору позикодавець повинен вказати про це в розписці.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В постанові Верховного Суду від 28.08.2019 року у справі №140/125/17 зазначено, що правовою основою для отримання позики або поворотної фінансової допомоги є договір позики.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Такий висновок відповідає правовому висновку викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530, 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками. Гроші є речами визначеними родовими ознаками, оскільки є замінними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує укладення договору, проте зазначає, що кошти повернула.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не надає жодних доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги.

Так, договором укладеним між сторонами, було передбачено, що у випадку повернення суми позики позичальником готівкою, позикодавець зобов`язаний видати позичальнику розписку про одержання суми позики в повному обсязі або частково. Після повного виконання зобов`язання позичальником за даним договором позикодавець зобов`язується також передати позичальнику примірник даного договору.

У разі неможливості повернення примірника даного договору позикодавець повинен вказати про це в розписці.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що невиконання ОСОБА_1 зобов`язання з повернення позики підтверджується наявністю в позивача оригіналу боргового документу (договору), відсутністю в боржника розписок кредитора про прийняття виконання та про неможливість повернення боргового документу.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності, що є підставою для відмови в позову.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За змістом частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Таким чином право на звернення до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу у ОСОБА_3 виникло з 30 вересня 2017 року, а із позовом позивач звернувся у липні 2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05.30 год. 24 лютого 2022 року.

Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст. 257 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню у тому випадку, коли строк позовної давності не сплив на момент встановлення карантину на території України (12.03.2020).

Близькі за змістом висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 26.09.2022 у справі № 372/3235/20 (провадження № 61-6797св22).

Встановивши, що позовна давність за вимогами про повернення боргу закінчилась 01 жовтня 2021 року, тобто вона не спливла до моменту запровадження карантину на території України (12.03.2020), колегія суддів вважає, що за обставинами даної справи суд першої інстанції правильно застосував положення пункту 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України, оскільки строк позовної давності вважається продовженим.

Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При відкритті провадження у справі, судом апеляційної інстанції було відстрочено сплату судового збору до винесення судового рішення.

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2194 грн. 11 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 07 листопада 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 2194 грн. 11 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 04 березня 2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.