КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2024року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/12124/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4322/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 02 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Гринчак О.І., у справі за позовом Комунального підприємства «Київпастранс» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року представник КП «Київпастранс» - Тараско Т.Є. звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Київпастранс» в порядку регресу суму виплаченої потерпілому у ДТП шкоди у розмірі 126 722,30 грн., сплачений в дохід держави судовий збір у розмірі 1267,22 грн. за рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 червня 2023 року у справі № 756/2904/23; стягнути судові витрати (а.с. 1-4).

В обґрунтування позову зазначала, що до складу КП «Київпастранс» входить філія - Куренівське тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо, яка згідно зі статутом не є самостійною юридичною особою. У вказаній філії, згідно з наказом від 12 квітня 2007 року № 55 працює на посаді водія тролейбуса з 12 квітня 2007 року по теперішній час ОСОБА_1 .

Вказувала, що 19 жовтня 2020 року близько 20 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, 24-А, ОСОБА_1 , виконуючи трудові обов`язки на маршруті пасажирських перевезень № 24 та керуючи тролейбусом бортовий номер НОМЕР_1, допустив зіткнення з ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку на електросамокаті.

За наслідками ДТП ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, а відомості за даним фактом органом досудового розслідування було внесено до ЄРДР № 0005381 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Зазначала, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року у кримінальній справі № 756/2697/22 встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, однак останнього звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України, у зв`язку з передачею його на поруки трудового колективу.

Крім того, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 червня 2023 року у цивільній справі № 756/2904/23 позов ОСОБА_2 до КП «Київпастранс» про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті ДТП, та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 46 722,30 грн., моральну шкоду у розмірі 80 000 грн. та судовий збір на користь держави у розмірі 1 267,22 грн.

Зазначала, що 08 серпня 2023 року КП «Київпастранс» сплатило на користь потерпілого визначену в рішенні суду суму коштів за шкоду, завдану з вини свого працівника, у розмірі 126 722,30 грн. та судовий збір на користь держави у розмірі 1 267,22 грн. Вважає, що матеріальна шкода, завдана підприємству внаслідок неправомірних дій відповідача, склала 127 989,52 грн.

Таким чином, оскільки КП «Київпастранс» відшкодувало завдану потерпілому шкоду на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 червня 2023 року у справі № 756/2904/23, у позивача виникло право вимоги на відшкодування сплаченої суми до винної особи (а.с. 1-4).

27 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_1 , в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилався те, що при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Вказував, що не порушував покладених на нього трудових обов`язків. Відомо, що справи по ДТП є злочином, який вчинено з необережності. Крім того, зазначав, що шкода, про яку зазначено в позові не є прямою, оскільки її завдано не позивачу, а третій особі, тому, зміст позовних вимог є необґрунтованим (а.с. 53-54).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 02 листопада 2023 року позов КП «Київпастранс» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київпастранс» в порядку регресу суму виплаченої потерпілому у ДТП шкоди у розмірі 126 722,30 грн. та судовий збір у розмірі 2 657,43 грн. В іншій частині позову відмолено (а.с. 63-66).

Не погодившись з заочним рішенням районного суду, 28 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 68-70).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що не погоджується з оскаржуваним рішенням, оскільки воно ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказував, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року у справі № 756/2697/22 вина ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена. Посилався на ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального провадження, то суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання і від його відбування у випадках, передбачених Законом України «Про кримінальну відповідальність». При цьому, зауважував, що «звільнення від відбування покарання» і «звільнення від кримінальної відповідальності» за своєю природою є окремо різними поняттями.

Також апелянт вказував, що оскільки відповідача звільнено від кримінальної відповідальності, то до зазначених правовідносин не підлягає застосуванню п. 3 ст. 134 КЗпП України, оскільки вказана норма стосується дії працівників, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, проте, в даному випадку, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, тобто, вказане діяння наразі вже не переслідується (а.с. 68-70).

09 лютого 2024 року до суду надійшов відзив від представника КП «Київпастранс» - Горбач Г.В., в якому остання просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін (а.с. 94-96).

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 02 листопада 2023 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 працює в філії КП «Київпастранс» Куренівське тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо на посаді водія тролейбуса з 12 квітня 2007 року по теперішній час на підставі наказу від 12 квітня 2007 року № 55.

19 жовтня 2020 року ОСОБА_3 виконував свої посадові обов`язки, працюючи на тролейбусі № НОМЕР_1). Початок зміни з 16 год. 40 хв. до 20 год. 46 хв. (а.с. 21).

Філія Куренівське тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо не є самостійною юридичною особою, а входить до складу КП «Київпастранс», що підтверджується статутом позивача (а.с. 7-20).

Згідно із обвинувальним актом ОСОБА_1 було висунуте обвинувачення в тому, що 19 жовтня 2020 року, близько 20 год. 00 хв., за адресою: м. Київ, проспект Г. Сталінграда, буд. 24-а, ОСОБА_1 , керуючи тролейбусом марки «Богдан» моделі «Т-90110», інвентарний номер - НОМЕР_1, який здійснював пасажирські перевезення за маршрутом № 24, рухаючись по круговому перехрестю вул. М. Тимошенка та проспекту Г. Сталінграда, зі сторони проспекту Г. Сталінграда, в напрямку вул. Г. Дніпра, в середній смузі руху, в порушення вимог пунктів 10.1 та 10.3 ПДР, почав виконувати перестроювання на крайню праву смугу руху, не переконавшись перед цим, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та не надав дорогу іншому транспорту, що рухається в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися, унаслідок чого ОСОБА_1 , допустив зіткнення з ОСОБА_2 , який на той час їхав на електросамокаті марки «Crafter Street Racer» в крайній правій смузі руху в попутному напрямку, в результаті чого сталося падіння ОСОБА_2 на проїзну частину дороги. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 було спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості (а.с. 25-29).

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року у справі № 756/2697/22 клопотання захисників про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, внесеного 21 жовтня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005381, у зв`язку з передачею ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на поруки задоволено. Передано ОСОБА_1 , відповідно до ст. 47 КК України на поруки трудовому колективу філії КП «Куренівське тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо» та звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження у його відношенні закрито. Цивільну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та КП «Київпастранс» про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, залишено без розгляду (а.с. 25-29).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 28 червня 2023 року у справі № 756/2904/23 позов ОСОБА_2 до КП «Київпастранс», ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті ДТП, та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, спричинену внаслідок ДТП, у розмірі 46 722,30 грн. та компенсацію моральної шкоди у розмірі 80 000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Також стягнуто з КП «Київпастранс» на користь держави судовий збір у розмірі 1 267,22 грн. (а.с. 30-33).

На виконання вказаного рішення КП «Київпастранс» сплатило на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 126 722,30 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 41 від 08 серпня 2023 року (а.с. 35), та судовий збір на користь держави у розмірі 1 267,22 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 42 від 08 серпня 2023 року (а.с. 37).

За змістом ч. 1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до частин першої та другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов`язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров`ю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), в силу ст. 441 ЦК України, відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (ст.ст.130,132-134 КЗпП України), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Відповідно до статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п. 3 ст. 134 КЗпП), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства.

Якщо працівник звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінчення терміну давності, актом амністії, притягненням до адміністративної відповідальності або у зв`язку з передачею винного на поруки, це не виключає застосування матеріальної відповідальності. Разом з тим працівник не може притягуватися до матеріальної відповідальності за п. 3 ст.134 КЗпП України, у разі винесення виправдувального вироку, припинення кримінальної справи за відсутністю складу або події скоєння злочину.

Так, вина ОСОБА_1 у ДТП, яке відбулося 19 жовтня 2020 року, встановлена ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року. так під час розгляду кримінальної справи в суді ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість визнав повністю, у вчиненому щиро каявся. За наявності зазначених обставин суд звільнив ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки трудовому колективу, врахувавши, що його щире каяття свідчить про бажання спокутувати провину та виправити свою поведінку (а.с. 25-29).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до вимог статті 47 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі статті 47 КК України, у зв`язку з передачею на поруки трудовому колективу філії КП «Куренівське тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо», а не через реабілітуючи обставини. Таким чином, протиправність дій (вина) останнього встановлена ухвалою суду у справі про кримінальне правопорушення.

Вищенаведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 25 лютого 2020 року у справі № 599/593/18, де зазначено, що реабілітуючи підстави закриття кримінального провадження мають місце у випадку, коли особа не вчинила протиправного діяння, передбаченого кримінальним законом, i, як результат, має право на реабілітацію. До реабілітуючи підстав належать ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, і тягнуть за собою зняття підозри, відновлення доброго імені, гідності та репутації. Якщо судом буде встановлено наявність у діях особи складу кримінального правопорушення, то підстави для її реабілітації відсутні.

Враховуючи викладене, районний суд дійшов правильного висновку про те, що оскільки на час вчинення ДТП ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з позивачем, на нього покладається обов`язок з відшкодування завданої матеріальної шкоди позивачу за вчинення правопорушення, що переслідується у кримінальному порядку , вина у вчиненні якого встановлена ухвалою суду.

Працівник несе повну матеріальну відповідальність відповідно до п. 3 ст.134 КЗпП України не тільки у випадках, коли щодо нього винесений обвинувальний вирок, але і тоді, коли наявність складу злочину в його діях установлено слідчими органами (притягнення до кримінальної відповідальності з наступним припиненням провадження у справі за нереабілітуючою підставою, яка не виключає кримінальну відповідальність).

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 463/4040/15-ц (провадження № 61-23441св18) та у постанові від 26 липня 2021 року у справі № 592/8140/20 (провадження № 61-7226св21).

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року не визнано вину ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки згідно п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, а не у зв`язку з відсутністю події злочину.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та з огляду на норми КЗпП України, оскільки на час вчинення ДТП ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із позивачем, а тому на нього покладається обов`язок з відшкодування завданої матеріальної шкоди позивачу за вчинення кримінального правопорушення.

Доводів незаконності рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позову, подана апеляційна скарга не містить.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 02 листопада 2023 року залишити без змін.

З огляду на положення ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 02 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова