Провадження №2/359/340/2024
Справа № 359/6309/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Семенюти О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Моргушко Л.В.,

за участю представника позивача Андрійченка В.М.,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

за участю представника відповідача Спаського А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

В червні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом та посилається на те, що позивач видав ОСОБА_1 кредитні картки, за допомогою яких він набув можливість знімати грошові кошти та розраховуватись ними. Відповідач зобов`язався повертати АТ КБ «Приватбанк» зняті або витрачені грошові кошти та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. ОСОБА_1 неодноразово знімав грошові кошти та розраховувався ними. У зв`язку з тим, що відповідач неналежним чином виконує грошові зобов`язання за кредитним договором, у нього виник борг по поверненню кредиту в розмірі 74909 гривень 43 копійок, борг по сплаті процентів за користування кредитом розмірі 17754 гривень 4 копійок. Загальний розмір боргу за кредитним договором склав 92663 гривень 47 копійок. ОСОБА_1 ухиляється від добровільного погашення цього боргу. Тому АТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з відповідача борг за кредитним договором в розмірі 92663 гривень 47 копійок.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримує позов та посилається на те, що ОСОБА_1 під час підписання кредитного договору використовував цифровий власноручний підпис, що допускається чинним законодавством про вчинення правочинів. З виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку. Вказані операції підтверджують надання банком кредитного ліміту, використання кредитних коштів ОСОБА_1 та сплату відсотків за його користування. Тому представник позивача ОСОБА_2 наполягає на задоволенні позову.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не визнають позов та заперечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на те, що ОСОБА_1 не підписував ні анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківський послуг у Приватбанку від 20 вересня 2018 року, ні паспорт споживчого кредиту від 2 квітня 2021 року. Використання підпису стілусом на планшеті у відділенні банку допускається виключно у випадках, коли між клієнтом банку та банком підписано власноручно письмовий договір про це або якщо договір підписано кваліфікованим цифровим підписом. Жодних договорів відповідач з позивачем не укладав, а у наданих суду документах відсутній електронно-цифровий підпис. Тому ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 просять суд відмовити у задоволенні позову.

2. Інформація про рух цивільної справи.

Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 червня 2023 року (а.с.106) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим АТ КБ «Приватбанк», була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Семенюті О.Ю.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 21 серпня 2023 року (а.с.110) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 19 грудня 2023 року (а.с.165-166) було витребувано у АТ КБ «Приватбанк» оригінал анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» від 20 вересня 2018 року та оригінал паспорта споживчого кредиту від 2 квітня 2021 року.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 26 лютого 2024 року (а.с.221-222) було повторно витребувано у АТ КБ «Приватбанк» оригінал анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» від 20 вересня 2018 року, оригінал паспорта споживчого кредиту від 2 квітня 2021 року, а також інформацію про надані ОСОБА_1 банківські картки АТ КБ «Приватбанк» з зазначенням їх типу, починаючи з 20 вересня 2018 року.

3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

20 вересня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» уклав з відповідачем кредитний договір, за яким позивач зобов`язався відкрити кредитний рахунок для обслуговування ОСОБА_1 та видати йому кредитну картку, а відповідач зобов`язався повертати АТ КБ «Приватбанк» зняті та витрачені ним грошові кошти. Ці обставини підтверджуються копією анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 20 вересня 2018 року (а.с.16).

У виконання кредитного договору АТ КБ «Приватбанк» видав відповідачу кредитні картки та неодноразово змінював кредитний ліміт. Ці обставини підтверджуються довідками керівника напрямку операційного обслуговування АТ КБ «Приватбанк» (а.с.14, 15).

Спірні правовідносини регулюються главою 48 «Виконання зобов`язання» розділу І «Загальні положення про зобов`язання», главою 53 «Укладення, зміна і розірвання договору» розділу ІІ «Загальні положення про договір» та главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.

4. Норми права та стала судова практика, якою керується суд при вирішенні спору.

Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.1, ч.3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 липня 2020 року у справі №378/305/18 (провадження №61-46239св18), пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату процентів, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком умови та правила не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановленими ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.76 ЦПК України дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч.1-ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

В матеріалах справи міститься банківська виписка (а.с.78-100), яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мінюсту № 578/5 від 12 квітня 2012 року. Зі змісту означеної виписки за договором, укладеним з ОСОБА_1 , вбачається, що відповідач неодноразово знімав грошові кошти та розраховувався ними. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не подали докази на підтвердження того, що відповідач належним чином виконує грошові зобов`язання за кредитним договором. Тому у нього виник борг по поверненню кредиту в розмірі 74909 гривень 43 копійок. Це підтверджується письмовим розрахунком, приєднаним до позову (а.с.5-13).

Суд критично оцінює посилання ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 на не підписання відповідачем власноруч анкети-заяви. Судом встановлено, що підпис в анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 20 вересня 2018 року(а.с.18) здійснений сторонами в електронному вигляді за допомогою стілуса. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Системний аналіз норм цивільного законодавства свідчить про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19 та від 7 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. В матеріалах цивільної справи відсутній висновок експерта за результатом проведення судової почеркознавчої експертизи на підтвердження того, що анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 20 вересня 2018 року була підписана не ОСОБА_1 , а іншою особою. Доводи про те, що ОСОБА_1 не отримував кредитних карток, спростовуються довідками керівника напрямку операційного обслуговування АТ КБ «Приватбанк» (а.с.14, 15).

Водночас, в анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 20 вересня 2018 року(а.с.18), підписаній відповідачем, відсутні умови про розмір процентів за користування кредитом. В умовах та правилах надання банківських послуг (а.с.23-67), в яких міститься інформація про розмір процентів за користування кредитом, навпаки відсутній підпис ОСОБА_1 . В матеріалах цивільної справи також міститься копія паспорту споживчого кредиту (а.с.18-21), в якому міститься і підпис відповідача, і умова про розмір процентів за користування кредитом. Однак паспорт споживчого кредиту був підписаний ОСОБА_1 2 квітня 2021 року, тоді як кредитний договір був укладений ним ще 20 вересня 2018 року. Ці обставини свідчать про те, що копія паспорту споживчого кредиту від 2 квітня 2021 року не є належним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України. Зі змісту правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 липня 2020 року у справі №378/305/18 (провадження №61-46239св18), вбачається, що в такому випадку сторони не досягли згоди щодо умови про розмір процентів за користування кредитом. Тому відсутні підстави для включення боргу по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 17754 гривень 4 копійок в загальний розмір боргу за кредитним договором.

Таким чином, розмір боргу відповідача за кредитним договором становить 74909 гривень 43 копійки. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що станом на день ухвалення рішення суду ОСОБА_1 хоча б частково повернув вказаний борг.

З огляду на це суд вважає, що з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути борг за кредитним договором в розмірі 74909 гривень 43 копійок. Підстави для стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в більшому розмірі відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги АТ КБ «Приватбанк» слід відмовити.

6. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

АТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір в розмірі 2684 гривень 00 копійок. Ця обставина підтверджується платіжним дорученням від 21 червня 2023 (а.с.77). Пред`явлений ним позов задоволений на 80,84% (74909,43 : 92663,47 х 100%).

З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 2169 гривень 75 копійок (2684,00 : 100% х 80,84%).

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» борг за кредитним договором від 20 вересня 2018 року в розмірі 74909 гривень 43 копійок.

У задоволенні позову в частині вимоги про стягнення боргу за кредитним договором в більшому розмірі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати на оплату судового збору в розмірі 2169 гривень 75 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений 18 березня 2024 року.

Суддя: О.Ю. Семенюта