Справа № 947/730/24
Провадження № 2/947/1484/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого - судді Луняченка В.О.,

при секретарі Макаренко Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_2 ) про скасування арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом про скасування арешту з нерухомого майна, а саме 166/200 частин квартир АДРЕСА_1 накладеного: запис від 30.01.2007 року за №4419946 реєстратор Третя Одеська державна нотаріальна контора , підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №613114,18.12.2006 Перша ДВС Київського району м.Одеси про накладення арешту на 166/200 частин квартири АДРЕСА_1 ; запис від 07.05.2008 за №7146117 реєстратор Третя Одеська державна нотаріальна контора, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №612787, 16.04.2008 Другий ВДВС Малиновського районного управління юстиції м.Одеси про накладення арешту на 166/200 частин квартир АДРЕСА_1 , до суду звернулась ОСОБА_1 .

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.

Ухвалою судді від 25.01.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження про що повідомлено учасників справи.

З боку представника позивача адвоката Майстренка Т.М. до судового засідання надійшла заява можливість розгляду справи за його та позивача відсутністю, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить позов задовольнити.

Відповідачем ОСОБА_2 до суду надійшла заява про визнання, в якій також зазначено про можливість розгляду справи за її відсутністю.

Відповідно до вимог ст. 211 ч. 3 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Визнання позову відповідачем - це безумовне погодження задовольнити матеріально-правову вимогу позивача в тому вигляді, в якому вона міститься у позовній заяві

Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві ( ч.1 ст.206 ЦПК України).

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивача ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається з 166/2000 частин квартири АДРЕСА_1 .

Позивачка, як спадкоємець звернулась до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, але дізналась, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис від 30.01.2007 року за № 4419946, реєстратор: Третя Одеська державна нотаріальна контора, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №613114, 18.12.2006, Перша ДВС Київського району м.Одеси про накладення арешту на 166/2000 частин квартири АДРЕСА_1 та запис від 07.05.2008 року за № 7146117, реєстратор: Третя одеська державна нотаріальна контора, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №612787, 16.04.2008, Другий відділ ДВС Малиновського районного управління юстиції м.Одеси про накладення арешту на 166/2000 частин квартири АДРЕСА_1 яка на момент внесення запису належала померлому батьку ОСОБА_3 .

Вказані арешти були накладені у зв`язку з виконанням рішення Київського районного суду м.Одеси, по справі № 2-1849/04, про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання позивачки, на користь ОСОБА_2 .

Згідно відповідей Київського відділу державної виконавчої служби від 08.09.2023 року № 97856 та Малиновського відділу державної виконавчої служби від 07.08.23 року № 51323 встановлено, що у зв`язку зі знищенням архіву виконавчих проваджень зняти вищевказані арешти не є можливим.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу прийняття спадщини.

Отже, позивачка фактично є власником 166/2000 частин квартири АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Таким чином на даний час на належне їй майно безпідставно накладено арешт, чим порушені її майнові права щодо розпорядження власністю.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, ш;о кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6(в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, ш,о у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Відповідно до ч. 1ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 11 Цивільного Процесуального Кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, які розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 15 ЦК України передбачено право особи звернутися до суду на захист свого цивільного права у разі його порушення.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ЕСНR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Sеrіеs А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Також, стаття 1 Першого протоколу, спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004 року).

Відповідно до пункту 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Відповідно до п. 15 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, при скасуванні судом заходів забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням, надходженні на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника за завершеним виконавчим провадженням, виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження. Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту. Постанова про зняття арешту з майна приєднується до матеріалів виконавчого провадження.

Таким чином порядок зняття арешту по завершеним виконавчим провадження чітко визначений Законом № 1404-VІІІ та п. 15 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, а саме арешт знімається при надходженні на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених па боржника за завершеним виконавчим провадженням.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

За ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Таким чином, існуючі на даний час арешти на нерухоме майно повністю унеможливлює реалізацію Позивачем своїх законних прав як спадкоємця арештованого майна, подальша дія вказаних арештів майна є безпідставна, а тому арешти накладені постановами АА №613114 від 18.12.2006 Перша ДВС Київського району м.Одеси та постанова АА №612787 від16.04.2008 Другий ВДВС Малиновського районного управління юстиції м.Одеси, на майно померлого ОСОБА_3 , в ході виконавчого провадження, матеріали якого знищено, повинні бути скасовані.

Більш того, рішенням Київського районного суду м.Одеси від 11.10.2017 року № 520/7037/17 задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання права власності на 166/2000 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 про визнана права власності на 166/2000 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим законом.

Аналізуючи вищевказані обставини справи та надані докази, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні будь-які підстави для накладення арешту на вищевказане нерухоме майно у зв`язку з відсутністю виконавчого провадження, знищення якого за терміном зберігання свідчить про те, що воно було закінчено, а тому накладений арешт підлягав скасуванню. Існування обтяження у вигляді арешту на спірне майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно із роз`ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976 року з наступними змінами „Про судову практику в справах про виключення майна з опису, за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Суд, на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Отже, внаслідок наявності обтяження на нерухоме майно позивач на сьогоднішній день позбавлений можливості реалізувати свої права власника (спадкоємця), які передбачені законодавством України.

Таким чином, наявність арештів, накладених постановами АА №613114 від 18.12.2006 Перша ДВС Київського району м.Одеси та постанова АА №612787 від16.04.2008 Другий ВДВС Малиновського районного управління юстиції м.Одеси, на майно померлого ОСОБА_3 порушують права позивача, як спадкоємця.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх відповідне задоволення.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 351-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_6 , ІПН НОМЕР_2 АДРЕСА_2 ) про скасування арешту з майна- задовольнити.

Скасувати арешт з нерухомого майна, а саме 166/200 частин квартир АДРЕСА_1 накладений:

- запис від 30.01.2007 року за №4419946 реєстратор Третя Одеська державна нотаріальна контора , підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №613114,18.12.2006 Перша ДВС Київського району м.Одеси про накладення арешту на 166/200 частин квартири АДРЕСА_1 ;

- запис від 07.05.2008 за №7146117 реєстратор Третя Одеська державна нотаріальна контора, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №612787, 16.04.2008 Другий ВДВС Малиновського районного управління юстиції м.Одеси про накладення арешту на 166/200 частин квартир АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено судом 07.03.2024.

Суддя Луняченко В. О.