КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8080/2024
У Х В А Л А

19 березня 2024 року місто Київ

справа № 752/6471/16-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів cудової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.,

перевіривши виконання вимог ст.356 ЦПК України за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Колдіної О.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі керівника Київської місцевої прокуратури №1 Ясь Артема Олександровича, начальника Голосіївського УП ГУНП у м. Києві Ярославського Дениса Ігоровича, Державної казначейської служби України, треті особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового розслідування, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 15 січня 2024 року подав апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2024 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2022 року було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків вказаної апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме для подання до Київського апеляційного суду клопотання із зазначенням поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2022 року та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

07 березня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 16 лютого 2024 року, в якому останній просив відкрити провадження у вказаній справі.

На обгрунтування доводів клопотання вказував, що апеляційна скарга правильно датована 14 жовтня 2022 року, те що конверт з апеляційною скаргою надійшов до суду 15 січня 2024 року є відповідальністю ПАТ «Укрпошта», які в порушення вимог закону не вчасно направляють поштову кореспонденцію.

Зазначав, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2022 року йому судом не надсилалось та він його не отримував.

Посилався на те, що він дізнався про оскаржуване судове рішення з сайту Голосіївського районного суду міста Києва 14 жовтня 2022 року і в цей же день подав апеляційну скаргу.

Вказував, що він не пропустив строки на апеляційне оскарження, оскільки апеляційна скарга подана вчасно на наступний день після оголошення судового рішення, а саме 14 жовтня 2022 року, що підтверджується датою на апеляційній скарзі, залишена рукописним написом барвником синього кольору.

Зазначені позивачем ОСОБА_1 причини пропуску строку є неповажними виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з довідки від 13 жовтня 2022 року, складеної секретарем судового засідання, фіксування судового процесу під час проголошення вступної та резолютивної частини оскаржуваного рішення за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України (т.2, а.с.168).

Дати складення повного тексту оскаржуване рішення не містить.

Відповідно до супровідного листа, Голосіївським районним судом міста Києва, позивачу ОСОБА_1 було направлено копію рішення суду від 13 жовтня 2022 року (т.2, а.с. 178).

Доказів отримання позивачем вказаного рішення матеріали справи не містять.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень забезпечено надання загального доступу до рішення 05 вересня 2023 року.

В заяві, яка була подана на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 16 лютого 2024 року, позивач вказує, що ознайомився з оскаржуваним рішенням 14 жовтня 2022 року на сайті Голосіївського районного суду міста Києва.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 датована 14 жовтня 2022 року, проте направлена до суду засобами поштового зв`язку 15 січня 2024 року, про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті (т.3 а.с.182).

Так, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов'язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку апеляційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов'язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, №17160/06 та №35548/06, § 34 від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

А відтак, доводи апелянта про те, що апеляційна скарга датована 14 жовтня 2022 року, а те що конверт з апеляційною скаргою надійшов до суду 15 січня 2024 року є відповідальністю ПАТ «Укрпошта», які в порушення вимог закону не вчасно направляють поштову кореспонденцію та те, що він не пропустив строки на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки апеляційна скарга подана вчасно на наступний день після оголошення судового рішення, а саме 14 жовтня 2022 року, що підтверджується датою на апеляційній скарзі, залишена рукописним написом барвником синього кольору, колегія суддів відхиляє, оскільки дата зазначена на апеляційній скарзі не є датою її подання (направлення), адже, як вбачається з конверту, в якому надійшла апеляційна скарга до суду першої інстанції та який долучено до матеріалів справи, лист прийнятий на відділення №56062 в місті Одеса 15 січня 2024 року, отже апеляційна скарга позивачем ОСОБА_1 направлена до суду засобами поштового зв`язку 15 січня 2024 року.

Доказів того, що ПАТ «Укрпошта» не вчасно направила поштову кореспонденцію - апеляційну скаргу ОСОБА_1 , останній не надав.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова невизначеність.

У § § 46, 47 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява №32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia», заява №52854/99, § § 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України», заява №3236/03, § 41, від 03 квітня 2008 року).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що визначені позивачем ОСОБА_4 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими, неповажними, оскільки заявником не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі ним апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

ЄСПЛ зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення у справі «Воловік проти України» заява №15123/03, § § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» заяви, №17160/06 та №35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Таким чином, доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію позивачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема, вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2022 року, апелянт не надав.

Згідно з ч.4 ст.357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч.1 ст.358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження якщо скаржником у строк , визначений судом, не подано заяву про поновлення строку або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

А тому, виходячи з принципів, розумності, справедливості, рівності учасників судового розгляду, а також враховуючи принцип правової визначеності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2022 року подана з пропуском встановленого законом строку та наведені апелянтом підстави для поновлення пропущеного строку з урахуванням викладеного не є поважними, а тому пропущений строк не підлягає поновленню.

За таких обставин у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст.358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження в справі за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Колдіної О.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі керівника Київської місцевої прокуратури №1 Ясь Артема Олександровича, начальника Голосіївського УП ГУНП у м. Києві Ярославського Дениса Ігоровича, Державної казначейської служби України, треті особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового розслідування.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: