ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/7760/23

Провадження № 22-ц/4820/561/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Корніюк А.П.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивача Козака Р.Я.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2023 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі АТ «Укрсиббанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

АТ «Укрсиббанк» зазначило, що з 8 травня 2009 року ОСОБА_1 працював у банку на різних посадах, а з 3 січня 2012 року обіймав посаду провідного юрисконсульта відділу супроводження виконавчих процедур та аутсорсингу зі стягнення боргів Подільського управління зі стягнення боргів Департаменту зі стягнення боргів АТ «Укрсиббанк».

За своїми посадовими обов`язками ОСОБА_1 був уповноважений представляти інтереси банку, в тому числі в органах нотаріату, з питань, пов`язаних з реалізацією банком своїх прав кредитора у його відносинах з боржниками за кредитними угодами та іншими угодами, з правом підпису заяв, клопотань, запитів, звернень.

Протягом липня-серпня 2012 року ОСОБА_1 як службова особа юридичної особи приватного права, усвідомлюючи характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив кримінальні правопорушення (злочини) за наступних обставин.

Так, 27 серпня 2008 року між АТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №1, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 56 950 доларів США на строк до 23 серпня 2029 року під 12,85% річних. Згідно договору іпотеки від 27 серпня 2008 року №92694 ОСОБА_2 передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , щодо якої до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек нотаріусом внесено відповідні записи.

У липні 2012 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором склала 81 333 долари 21 цент США. 11 липня 2012 року ОСОБА_1 , достовірно знаючи про наявність заборгованості за вказаним кредитним договором і відсутність підстав для зняття обтяжень предмета іпотеки, склав від імені банку та подав нотаріусу лист №30-32-284 з проханням зняти заборону відчуження належної ОСОБА_2 квартири, зазначивши завідомо неправдиві відомості про припинення дії договору іпотеки. На підставі цього листа нотаріус вилучила з указаних реєстрів запис про обтяження квартири АДРЕСА_1 , заставною вартістю 393 825 грн, після чого її було відчужено ОСОБА_2 іншій особі, а через позбавлення можливості звернути стягнення на предмет іпотеки (заставне майно) банку спричинені тяжкі наслідки.

Крім того, 18 січня 2007 року між АТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк надав останній кредит у розмірі 16 000 доларів США на строк до 17 січня 2028 року під 12,30% річних. Згідно договору іпотеки від 18 січня 2007 року ОСОБА_3 передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 , щодо якої до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек нотаріусом внесено відповідні записи.

У липні 2012 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором склала 21 877 доларів 30 центів США. 31 липня 2012 року ОСОБА_1 , достовірно знаючи про наявність заборгованості за вказаним кредитним договором і відсутність підстав для зняття обтяжень предмета іпотеки, склав від імені банку та подав нотаріусу лист №30-32-371 з проханням зняти заборону відчуження належної ОСОБА_3 квартири, зазначивши завідомо неправдиві відомості про реалізацію нерухомого майна та припинення дії договору іпотеки. На підставі цього листа нотаріус вилучила з указаних реєстрів запис про обтяження квартири АДРЕСА_2 , заставною вартістю 172 633 грн, після чого її було відчужено ОСОБА_3 іншій особі, а через позбавлення можливості звернути стягнення на предмет іпотеки (заставне майно) банку спричинені тяжкі наслідки.

Крім того, 3 листопада 2006 року між АТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 300 000 доларів США на строк до 3 листопада 2025 року під 11,80% річних. Згідно договору іпотеки від 3 листопада 2006 року ОСОБА_4 передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_3 , щодо якої до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек нотаріусом внесено відповідні записи.

У серпні 2012 року заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором склала 239 982 долара 89 центів США. 10 серпня 2012 року ОСОБА_1 , достовірно знаючи про наявність заборгованості за вказаним кредитним договором і відсутність підстав для зняття обтяжень предмета іпотеки, склав від імені банку та подав нотаріусу лист №30-32-312 з проханням зняти заборону відчуження належної ОСОБА_4 квартири, зазначивши завідомо неправдиві відомості про реалізацію нерухомого майна та припинення дії договору іпотеки. На підставі цього листа нотаріус вилучила з указаних реєстрів запис про обтяження квартири АДРЕСА_3 , заставною вартістю 2 100 045 грн, після чого її було відчужено ОСОБА_4 іншій особі, а через позбавлення можливості звернути стягнення на предмет іпотеки (заставне майно) банку спричинені тяжкі наслідки.

Крім того, 31 серпня 2007 року між АТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_5 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 79 900 доларів США на строк до 30 серпня 2017 року під 12,40% річних. Згідно договору іпотеки від 31 серпня 2007 року ОСОБА_5 передав банку в іпотеку нежитлове приміщення по АДРЕСА_4 , щодо якого до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек нотаріусом внесено відповідні записи.

У серпні 2012 року заборгованість ОСОБА_5 за кредитним договором склала 122 329 доларів 52 цента США. 15 серпня 2012 року ОСОБА_1 , достовірно знаючи про наявність заборгованості за вказаним кредитним договором і відсутність підстав для зняття обтяжень предмета іпотеки, склав від імені банку та подав нотаріусу лист №30-32-21 з проханням зняти заборону відчуження належного ОСОБА_5 нежитлового приміщення, зазначивши завідомо неправдиві відомості про реалізацію нерухомого майна та припинення дії договору іпотеки. На підставі цього листа нотаріус вилучила з указаних реєстрів запис про обтяження нежитлового приміщення по АДРЕСА_4 , заставною вартістю 628 494 грн, після чого його було відчужено ОСОБА_5 іншій особі, а через позбавлення можливості звернути стягнення на предмет іпотеки (заставне майно) банку спричинені тяжкі наслідки.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 вересня 2022 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за частиною другою статті 364-1 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строку давності, а кримінальне провадження відносно нього закрито. Вказаною ухвалою цивільний позов АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди залишено без розгляду.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 , пов`язаних із вчиненням службового підроблення та зловживанням службового становища, банку спричинені збитки у загальному розмірі 3 294 997 грн (393825+172633+2100045+628494).

За таких обставин АТ «Укрсиббанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 3 294 997 грн матеріальних збитків.

У вересні 2023 року АТ «Укрсиббанк» зменшило позовні вимоги та просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 1 194 952 грн матеріальних збитків посилаючись на те, що 20 вересня 2023 року позичальник ОСОБА_4 погасив заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 3 листопада 2006 року, а тому банк вважає за необхідне зменшити позовні вимоги на суму вартості заставної квартири ОСОБА_4 2 100 045 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсиббанк» 801 127 грн матеріальних збитків.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 12 017 грн судового збору.

Суд керувався тим, що через невиконання боржниками ОСОБА_3 і ОСОБА_5 зобов`язань за кредитними договорами банк мав потенційне право задовольнити свої вимоги за рахунок предметів іпотеки, але був позбавлений такої можливості внаслідок зняття ОСОБА_1 обтяження з іпотечного майна. Виходячи з ринкової вартості належних ОСОБА_3 і ОСОБА_5 приміщень, ОСОБА_1 завдано банку збитків на суму 801 127 грн (172633+628494). Оскільки зобов`язання ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту №1 від 27 серпня 2008 року є припиненим у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди в іншій справі, то позов у частині стягнення 393 825 грн майнової шкоди не підлягає задоволенню. Позовна давність за вимогами АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди не сплила.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові, а також розглянути заяву про застосування позовної давності, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів порушення ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, у зв`язку з чим банку було завдано збитків. Також АТ «Укрсиббанк» не довело розмір цих збитків і вину відповідача. За змістом норм трудового законодавства перебіг позовної давності за вимогою власника або уповноваженого органу про стягнення з працівника матеріальної шкоди встановлюється в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. За результатами службових розслідувань банку стало відомо про наявність шкоди ще у 2015 році, натомість АТ «Укрсиббанк» заявило цивільні позови у кримінальному провадженні 19 лютого 2019 року та 16 червня 2021 року, а даний позов 21 березня 2023 року. Оскільки банк пропустив строк звернення до суду за захистом свого порушеного права, то його позов до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди не підлягає задоволенню. Суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укрсиббанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про відшкодування 393 825 грн матеріальних збитків (за епізодом відчуження належної ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 ), а тому згідно з частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Суд першої інстанції застосував норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України), які не поширюються на спірні правовідносини, та не застосував положення статей 130, 134, 233 КЗпП України, які підлягають застосуванню.

У зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 8 травня 2009 року ОСОБА_1 працював у банку на різних посадах.

Наказом від 28 грудня 2011 року №530-ВК ОСОБА_1 переведено з 3 січня 2012 року на посаду провідного юрисконсульта відділу супроводження виконавчих процедур та аутсорсингу зі стягнення боргів Подільського управління зі стягнення боргів Департаменту зі стягнення боргів АТ «Укрсиббанк».

За довіреністю від 11 січня 2012 року, посвідченою приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Г.В. (зареєстровано в реєстрі за №136), АТ «Укрсиббанк» уповноважило Левицького В.В., серед іншого: представляти інтереси банку в органах нотаріату з питань врахування вимог та прав банку як кредитора відносно спадкодавців, спадкоємців під час відкриття та оформлення спадщини, з питань оформлення спадщини, з питань вчинення виконавчих написів, для чого: подавати до органів нотаріату претензії кредиторів та інші документи, надання яких необхідно для реалізації повноважень, наданих цим пунктом, з правом підписання вказаних документів; подавати до органів нотаріату заяви про вчинення виконавчих написів щодо звернення стягнення на майно або грошові кошти боржників АТ «Укрсиббанк» (без права підписання) (пункт 4); здійснювати всі необхідні дії, пов`язані з реалізацією заставленого майна, що передбачені законами України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та «Про іпотеку», для чого: підписувати та подавати в будь-які підприємства, установи, організації всіх форм власності, фізичним особам будь-які документи, надання яких необхідно для реалізації повноважень, встановлених пунктом 5 цієї довіреності; отримувати від будь-яких підприємств, установ, організацій всіх форм власності, фізичних осіб будь-які документи, що необхідні для реалізації повноважень, встановлених пунктом 5 цієї довіреності (пункт 5).

Протягом липня-серпня 2012 року ОСОБА_1 зняв обтяження з об`єктів іпотечного майна, які виступали забезпеченням виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , за наступних обставин.

Так, 18 січня 2007 року між АТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк надав останній кредит у розмірі 16 000 доларів США на строк до 17 січня 2028 року під 12,30% річних. Згідно договору іпотеки від 18 січня 2007 року, посвідченого Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою (зареєстровано в реєстрі за №1-253), ОСОБА_3 передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 , щодо якої до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек нотаріусом внесено відповідні записи.

13 жовтня 2009 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «Укрсиббанк» 133 939 грн 24 коп. заборгованості за кредитним договором і судових витрат.

31 липня 2012 року ОСОБА_1 , достовірно знаючи про наявність заборгованості за вказаним кредитним договором і відсутність підстав для зняття обтяжень предмета іпотеки, склав від імені банку та подав нотаріусу лист №30-32-371 з проханням зняти заборону відчуження належної ОСОБА_3 квартири, зазначивши завідомо неправдиві відомості про реалізацію цього об`єкта та припинення дії договору іпотеки.

Тоді ж на підставі вказаного листа приватний нотаріус Оксанюк А.А. вилучила з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек запис про обтяження квартири АДРЕСА_2 , заставною вартістю 172 633 грн. У подальшому ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 31 липня 2012 року продала квартиру ОСОБА_6 , а виручені від реалізації квартири кошти не скерувала на погашення кредитної заборгованості.

Крім того, 31 серпня 2007 року між АТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_5 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 79 900 доларів США на строк до 30 серпня 2017 року під 12,40% річних. Згідно договору іпотеки від 31 серпня 2007 року, посвідченого Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою (зареєстровано в реєстрі за №1-5580), ОСОБА_5 передав банку в іпотеку нежитлове приміщення по АДРЕСА_4 , щодо якого до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек нотаріусом внесено відповідні записи.

15 серпня 2012 року ОСОБА_1 , достовірно знаючи про наявність заборгованості за вказаним кредитним договором і відсутність підстав для зняття обтяжень предмета іпотеки, склав від імені банку та подав нотаріусу лист №30-32-21 з проханням зняти заборону відчуження належного ОСОБА_5 нежитлового приміщення, зазначивши завідомо неправдиві відомості про реалізацію цього об`єкта та припинення дії договору іпотеки.

Тоді ж на підставі вказаного листа приватний нотаріус Новікова Л.В. вилучила з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек запис про обтяження нежитлового приміщення по АДРЕСА_4 , заставною вартістю 628 494 грн. У подальшому ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 15 серпня 2012 року продав нежитлове приміщення ОСОБА_7 , а виручені від реалізації нежитлового приміщення кошти не скерував на погашення кредитної заборгованості.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 вересня 2022 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за частиною другою статті 364-1 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строку давності, а кримінальне провадження відносно нього закрито. Цивільний позов АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Частиною першою статті 3 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За замістом статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

В силу пункту 4 частини першої статті 232 КЗпП України безпосередньо в місцевих загальних судах розглядаються трудові спори за заявами роботодавця про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації.

Згідно з частиною третьою статті 233 КЗпП України для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що трудові відносини працівників регулюються законодавством про працю.

Працівники несуть матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання ними своїх трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода.

За загальним правилом працівники несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Водночас у випадках, передбачених законодавством, на працівника покладається повна матеріальна відповідальність.

Повна матеріальна відповідальність працівників це покладення на працівника обов`язку повністю відшкодувати заподіяну підприємству, установі, організації пряму дійсну шкоду без будь-яких обмежень. Повна матеріальна відповідальність покладається, зокрема, на працівників, дії яких мають ознаки правопорушень, що переслідуються у кримінальному порядку.

Законодавством про працю врегульовано строк звернення до суду у справах щодо трудових відносин.

Власник або уповноважений ним орган мають право звернутися до суду з позовом про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, не пізніше одного року з дня виявлення такої шкоди. Строк звернення до суду власника або уповноваженого ним органу з вимогою до працівника про відшкодування матеріальної шкоди застосовується незалежно від заяви сторін. Цей строк не переривається та не зупиняється.

Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, завданої працівником.

Зібрані докази вказують на те, що між АТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_1 існували трудові відносини, які регулюються законодавством про працю. Відтак, питання покладення на ОСОБА_1 матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну банку, врегульовані нормами глави ІХ КЗпП України (статті 130-138). Натомість, суд першої інстанції помилково застосував при вирішенні спору норми статті 1166 ЦК України, які не регулюють спірні правовідносини (див. постанову Верховного Суду від 1 липня 2019 року у справі №463/3557/17).

АТ «Укрсиббанк» обґрунтувало позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 із порушенням своїх трудових обов`язків склав і подав нотаріусу листи про зняття обтяження предметів іпотеки, внаслідок чого це майно було продано іпотекодавцями третім особам, а банку була завдана пряма дійсна шкода у розмірі заставної вартості відчуженого іпотечного майна.

Статтею 17 Закону України від 5 червня 2023 року №898-ІV «Про іпотеку» (далі Закон №898-ІV) визначені підстави для припинення іпотеки, до яких не віднесено продаж існуючого предмета іпотеки третій особі, якщо зобов`язання за основним договором не припинилося і строк дії іпотечного договору не закінчився, а реалізація предмета іпотеки здійснена без урахування норм цього Закону.

Відповідно до статті 23 Закону №898-ІV у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17 зроблено висновок, що:

- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру не впливає на чинність іпотеки. Іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;

- запис про іпотеку не може бути відновлений із моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;

- за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають;

- у випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишається чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішення суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя;

- у справі з належною вимогою (зокрема, про визнання прав іпотекодержателя) суд має враховувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

У справі про визнання права іпотекодержателя позивач не позбавлений права доводити недобросовісність кінцевого набувача предмета іпотеки.

При вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки.

Із матеріалів справи слідує, що квартира АДРЕСА_2 , була відчужена ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу від 31 липня 2012 року. В подальшому цю квартиру набули ОСОБА_8 і ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу від 15 січня 2019 року. У своє чергу, нежитлове приміщення по АДРЕСА_4 , було відчужене ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу від 15 серпня 2012 року.

Зазначені правочини були укладені внаслідок виключення реєстратором відомостей про право іпотеки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек. Однак, у справі відсутні дані про те, що банк намагається захистити права іпотекодержателя на спірні приміщення та відновити запис про іпотеку стосовно цих приміщень.

З огляну на те, що іпотека на квартиру ОСОБА_3 і нежитлове приміщення ОСОБА_5 припинена, а банк позбавлений можливості задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна внаслідок зняття з нього обтяження, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що неправомірними діями ОСОБА_1 банку завдана матеріальна шкода, розмір якої слід визначити із розрахунку дійсної вартості відчужених приміщень. ОСОБА_1 не спростував належними та допустимими доказами заявлений АТ «Укрсиббанк» розмір збитків.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність порушення ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків і завдання ним банку матеріальної шкоди, а також про відсутність вини відповідача у виникненні цієї шкоди, суперечать фактичним обставинам справи.

Водночас зібрані докази вказують на те, що за результатами службового розслідування станом на початок 2015 року банку було відомо про наявність шкоди, завданої ОСОБА_1 . Натомість АТ «Укрсиббанк» заявило цивільний позов у кримінальному провадженні 20 лютого 2019 року та 31 травня 2021 року, а позов у даній справі 22 березня 2023 року.

Таким чином, АТ «Укрсиббанк» пропустило строк звернення до суду за захистом свого порушеного права, внаслідок чого його позов до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди не підлягає задоволенню через сплив позовної давності.

Висновок суду першої інстанції про непропущення банком строку звернення до суду за вирішенням спору не відповідає фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.

При цьому суд першої інстанції в мотивувальній частині свого рішення помилково послався на норми ЦК України, що регулюють інститут позовної давності, та не застосував положення КЗпП України щодо строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Також суд безпідставно послався на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 20 серпня 2019 року (справа №652/219/17) про визначення строку, в межах якого особа може звернутися з вимогою про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням майнової та/або моральної шкоди під час кримінального провадження, оскільки у цій справі та справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлені різні обставини.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не застосував правильно норми матеріального права та зробив помилковий висновок про обґрунтованість позову в частині задоволених вимог, а тому ухвалене ним рішення в цій частині не може залишатися в силі.

В позові АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про відшкодування 801 127 грн матеріальних збитків слід відмовити.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 5 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» АТ «Укрсиббанк» як позивача звільнено від сплати судового збору у справі про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки в позові АТ «Укрсиббанк» відмовлено, то сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 18 025 грн 50 коп. має бути відшкодований йому за рахунок держави.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2023 року в частині задоволених вимог і присуджених судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові Акціонерного товариства «Укрсиббанк» відмовити.

Відшкодувати з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 18 025 гривень 50 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 березня 2024 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

А.П. Корніюк

Головуючий у першій інстанції Чевилюк З.А.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 30