ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 755/13273/20

провадження № 61-15608св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Карпюк Андрій Віталійович, на постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Головачова Я. В., Нежури В. А., Невідомої Т. О., від 26 вересня

2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про усунення перешкод у володінні та розпорядженні майном шляхом виселення та вселення.

2. Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він є власником земельної ділянки, загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер :66:613:0018, та садового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року у справі № 466/2224/19 ОСОБА_1 усунуто перешкоди у користуванні власністю шляхом зобов`язання ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку, загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер :66:613:0018, та садовий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , і передати ОСОБА_1 ключі від садового будинку та воріт.

4. Проте відповідач ухиляється від виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року і дотепер не звільнив спірну земельну ділянку та садовий будинок, не передав ключі від садового будинку та воріт.

5. Посилаючись на те, що рішенням суду у справі № 466/2224/19, його права як власника не поновлено, позивач просив суд усунути перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою, загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер :66:613:0018, та садовим будинком з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв. м, за адресою:

АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 та вселення

ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

6. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва, у складі судді Арапіної Н. Є., від 02 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

7. Суд першої інстанції виходив із того, що ухилення відповідача від виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року у справі № 466/2224/19 не є обставиною, яка підтверджує його перебування у садовому будинку та неможливість позивача вільно потрапити до належної йому власності, що потребує захисту порушеного права шляхом виселення ОСОБА_2 та вселення ОСОБА_1 . Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Короткий зміст оскаржуваної постанови апеляційного суду

8. Постановою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні домоволодінням, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 і вселення ОСОБА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

9. Колегія суддів, задовольняючи позов, виходила з того, що невиконання відповідачем рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 22 листопада 2019 року у справі № 466/2224/19 свідчить про перешкоджання позивачу у користуванні належним йому домоволодінням і таке порушене право позивача підлягає поновленню шляхом виселення ОСОБА_2 та вселення ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10. У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Карпюк А. В. просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року, залишивши в силі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

11. 31 жовтня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Карпюк А. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року у справі № 755/13273/20.

12. Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції. Зупинено, до закінчення перегляду в касаційному порядку, виконання постанови Київського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року в

частині виселення ОСОБА_2 із домоволодіння за адресою:

АДРЕСА_1 .

13. У січні 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

14. Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

15. Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 373/1281/16-ц, від 12 жовтня

2021 року у справі № 233/2021/19, у справі № 816/2016/17, від 16 січня

2019 року у справі № 686/23317/13-а, від 26 січня 2021 року у справі

№ 522/1528/15-ц, від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, у постановах Верховного Суду

від 20 травня 2020 року у справі № 725/3024/17, від 27 листопада 2018 року у справі № 520/11829/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

16. Крім того, вказує на порушення апеляційним судом норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскарженого судового рішення (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

17. Звертає увагу на те, що апеляційний суд неправильно дослідив докази у справі та як наслідок усунув позивачу перешкоди у користуванні домоволодінням, тоді як з доданих до справи документів ОСОБА_1 є власником садового будинку з надвірними будівлями. Крім того, чинне законодавство не містить такого поняття як домоволодіння.

18. Наголошує, що постанова апеляційного суду суперечить частині шостій статті 367 ЦПК України, оскільки позивачем не було заявлено жодних вимог щодо домоволодіння.

19. Зауважує, що факт правомірності набуття ОСОБА_1 спірної нерухомості не підтверджений, з огляду на наявність рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року у справі № 755/13922/20, яким скасовано та визнано недійсним правочини, на підставі яких позивач став власником земельної ділянки та садового будинку за адресою:АДРЕСА_1 .

20. Стверджує, що підставами для звернення із новим позовом не можуть бути обставини, які виникли внаслідок поведінки особи, яка полягає у невиконанні рішення суду, а звернення із новим позовом не може бути підставою для уникнення виконання іншого остаточного рішення суду.

21. При розгляді вимог стосовно невиконання судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення.

22. Вважає, що спір між позивачем та відповідачем вже вирішений у справі

№ 466/2224/19 шляхом усунення перешкод у користуванні майном у спосіб зобов`язання відповідача звільнити земельну ділянку та садовий будинок, передати ключі від садового будинку, воріт, а тому звернення позивача з повторним позовом про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення відповідача не є належним способом захисту, оскільки такий позов стосується тих самих правовідносин та тих самих вимог, які були предметом дослідження у справі № 466/2224/19.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

23. 16 січня 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, зокрема просить поновити строк для подання відзиву.

24. Колегія суддів, враховуючи дату отримання ОСОБА_1 ухвали про відкриття касаційного провадження, строк необхідний для підготовки відзиву, приписи частини другої статті 127 ЦПК України, вважає за можливе продовжити до 16 січня 2024 року строк для подання відзиву, проте доводи відзиву не можуть бути враховані касаційним судом, оскільки всупереч вимог частини четвертої статті 395 ЦПК України до відзиву не додані докази надсилання його копії ОСОБА_2 .

Фактичні обставини справи встановлені судами

25. ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка, загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер :66:613:0018, та садовий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , яке придбане ним на електронних торгах, проведених 28 січня 2019 року,та раніше належало ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиною А. Г.

21 грудня 2006 року.

26. 23 лютого 2019 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 вимогу про усунення перешкод у користуванні вказаним нерухомим майном.

27. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року, у справі № 466/2224/19, ОСОБА_1 усунуто перешкоди у користуванні власністю шляхом зобов`язання ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку, загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер :66:613:0018, та садовий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , та передати ОСОБА_1 ключі від садового будинку та воріт.

28. 12 лютого 2020 року головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 466/2224/19, виданого Дніпровським районним судом м. Києва.

29. У зв`язку із невиконанням боржником рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року у справі № 466/2224/19, державним виконавцем направлено повідомлення начальнику Дніпровського УП ГУНП України в м. Києві про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 382 КК України.

30. 30 липня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із невиконанням боржником судового рішення та направленням органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

31. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

32. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

33. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

34. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

35. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

36. Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

37. У статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

38. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391

ЦК України).

39. Верховний Суд у постанові від 13 жовтня 2021 року в справі

№ 759/23652/19 погодився із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог про вселення в житлове приміщення, з огляду на те, що саме по собі подання позову про усунення перешкод у користуванні житлом та заперечення відповідача проти його задоволення, свідчить про наявність таких перешкод.

40. У розглядуваній справі апеляційний суд встановив, що 28 січня

2019 року ОСОБА_1 придбав на електронних торгах земельну ділянку, загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер :66:613:0018, та садовий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 .

41. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року, у справі № 466/2224/19 ОСОБА_1 усунуто перешкоди у користуванні власністю шляхом зобов`язання ОСОБА_2 звільнити зазначені земельну ділянку та садовий будинок з надвірними будівлями, передати ОСОБА_1 ключі від садового будинку та воріт.

42. Виконавче провадження № НОМЕР_1, відкрите з метою виконання вказаного рішення суду, було 30 липня 2021 року закінчене на підставі

пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із невиконанням боржником судового рішення та направленням органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

43. Апеляційний суд, встановивши обставини, від яких залежить вирішення спору, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність усунення перешкод позивачу, який тривалий час позбавлений можливості користуватись належним йому майном, шляхом виселення колишнього власника - ОСОБА_2 і вселення нового власника - ОСОБА_1 .

44. Посилання заявника на те, що між сторонами з цього приводу вже було вирішено спір у справі № 466/2224/19 і суд не може зобов`язувати його виконати рішення у справі № 466/2224/19 шляхом ухвалення нового судового рішення, є безпідставними, оскільки наявність невиконаного судового рішення не позбавляє позивача права на судовий захист та застосування ним іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого належним чином права.

45. Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

46. У справі, що переглядається, обраний позивачем спосіб захисту є відмінним від способу захисту у справі № 466/2224/19 і не виключає необхідності виконання рішення суду у справі № 466/2224/19.

47. Саме по собі використання апеляційним судом в оскарженій постанові терміну «домоволодіння», не змінює змісту спірних правовідносин, не є виходом за межі позовних вимог та не впливає на правильність вирішення спору по суті.

48. Посилання заявника на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року у справі № 755/13922/20, яким було скасовано та визнано недійсним правочини, на підставі яких позивач став власником земельної ділянки та садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не можуть бути прийняти Верховним Судом, оскільки за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року вказане рішення суду скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсними та скасування електронних торгів відмовлено.

49. Зважаючи на наведене, висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 15 травня 2018 року у справі № 373/1281/16-ц, від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, у справі № 816/2016/17, від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц,

від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 725/3024/17, від 27 листопада 2018 року у справі № 520/11829/17, на які заявник посилається у касаційній скарзі.

50. Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до необхідності переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

51. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

52. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

53. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

54. Оскаржене судове рішення є достатньо вмотивованим та містить висновки суду щодо питань, які мають значення для вирішення справи.

55. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

56. Верховний Суд, переглянувши постанову апеляційного суду в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскарженої постанови.

57. Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

58. Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то виконання постанови Київського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року необхідно поновити.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Карпюк Андрій Віталійович,залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року залишити без змін.

3. Поновити виконання постанови Київського апеляційного суду

від 26 вересня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович