Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 6/641/11/2024 Справа № 641/5973/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Зелінської І.В.,

за участю секретаря Надьон Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну стягувача його правонаступником по цивільній справі №641/5973/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла вказана заява ТОВ «Вердикт Капітал», згідно якої заявник просив замінити стягувача ПАТ «Альфа-Банк» на правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у цивільній справі №641/5973/16-ц. В обґрунтування заяви представник заявника посилається на те, що 18.01.2017 року Комінтернівським районним судом м. Харкова ухвалено рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 997, 62 грн. та судовий збір у розмірі 1378 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 10.08. 2017 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.01. 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором від 06.08.2014 року у розмірі 35863,38 грн., яка складається з: 28640 грн. заборгованість за кредитом; 1941,90 грн. заборгованість по відсоткам; 4281,48 грн. заборгованість по комісії і 1000 грн. штраф та стягнуто судовий збір у розмірі 2893,80 грн.

28.01.2019 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ВЕСТА»» було укладено Договір факторингу № 2019-1АБ/ВЕСТА, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА»» та останнє набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500507135.

29.01.2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА»» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 29-01/19/2 , відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА»» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», та останнє набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500507135.

До суду від представника боржника надійшли письмові заперечення, в яких остання просила відмовити ТОВ «Вердикт Капітал» у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні. Зазначила, що строки пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі №641/5973/16-ц закінчились, при цьому питання щодо поновлення такого строку заявником не ініційовано. Вказала на невиконання ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» обов`язку за договором про відступлення прав вимоги в частині повідомлення боржника про заміну кредитора. Також просила стягнути із заявника витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн..

Представник заявника у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належними чином, просив проводити судовий розгляд заяви без участі представника заявника.

Боржник та представник боржника у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належними чином, відповідно до заяви представник боржника просив розглядати справу у його та боржника відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 Цивільного процесуального кодексу України неявка осіб, що беруть участь у справі не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.01.2017 року, ухваленого у справі за позовом ПАТ «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 18997, 62 грн. та судовий збір у розмірі 1378 грн.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 10.08.2017 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.01. 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором від 06.08.2014 року у розмірі 35863,38 грн., яка складається з: 28640 грн. заборгованість за кредитом; 1941,90 грн. заборгованість по відсоткам; 4281,48 грн. заборгованість по комісії і 1000 грн. штраф та стягнуто судовий збір у розмірі 2893,80 грн.

03.10.2017 року Комінтернівським районний судом м. Харкова видані виконавчі листі по справі №641/5973/16-ц.

28.01.2019 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ВЕСТА»» було укладено Договір факторингу № 2019-1АБ/ВЕСТА, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА»» та останнє набуло право вимоги за кредитним договором № 500507135.

29.01.2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 29-01/19/2, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА»» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», та останнє набуло право вимоги за кредитним договором № 500507135.

Відповідно до положень ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником (ч.1). Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (ч.2). Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття провадження (ч.5).

Аналогічні положення містить ч.5ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Під правонаступництвом у виконавчому провадженні розуміється заміна однієї із сторін (стягувача або боржника) з переходом прав і обов`язків від право попередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брала участь у виконавчому провадженні. Підставою правонаступництва є, зокрема, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни боржника внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Відповідно до ст. 55 ЦПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (тобто, протягом невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто, таке право не є абсолютним і обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Відповідно до ч.1ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зіст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно з вимогами чинного законодавства (ст.512 ЦК України,ст.442 ЦПК України,ст.15 Закону України «Про виконавче провадження») заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє дії на виконання рішення суду добровільно або під примусом.

Відповідно до ч. 1ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

У постанові від 11.03.2021 у справі № 910/2954/17 Верховний Суд вказав, що стадія виконавчого провадження, як завершальна стадія судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини 4статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Згідно ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Згідно з пунктом 5 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення цього Закону від 05 жовтня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі № 34/425 (пункти 8.9-8.10) зазначено, що стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Тобто, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Крім того, у вказаній постанові зазначено, що у випадку неможливості виконання судового рішення за відсутності підстав для поновлення строків для виконання наказу суду (виконавчого листа) або у випадку, якщо судове рішення не підлягає виконанню у примусовому порядку через органи виконавчої служби, правонаступник не може бути замінений у виконавчому провадженні, яке не здійснюється (п.8.16)

Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17, від якої Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу.

Верховний Суд у постановах від 25.06.2019 у справі № 910/10031/13, від 30.07.2019 у справі № 5/128, від 21.08.2020 у справі № 905/2084/14-908/4066/14 дійшов висновку, що заміна сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу, означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість "штучно" збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Такі дії можуть порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10, міститься наступний правовий висновок: «заміна сторони виконавчого провадження, як процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, повинна здійснюватися з метою виконання завдання цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення. У випадку закінчення виконавчого провадження заявник, що звертається з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, повинен поставити перед судом питання щодо відновлення виконавчого провадження (оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження). За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва. Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва».

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави дійти висновку, що при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд серед іншого повинен з`ясувати, чи не закінчились строки для пред`явлення виконавчого документа виконавцю, чи існують підстави для їх поновлення, а отже чи існують підстави для заміни стягувача правонаступником у виконавчому провадженні.

Доказів на підтвердження того, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не минув заявником не надано. Так само і не надано доказів того, чи виконавче провадження відкривалося, чи є закінченим.

Крім того, заявником не порушується питання про поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, чи про видачу дублікатів виконавчих листів, що позбавляє суд можливості перевірити умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання стягувачем, а отже вирішити питання щодо можливості заміни стягувача правонаступником.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну стягувача його правонаступником.

Щодо вимоги представника боржника ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судових витрат та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України, віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Боржником на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу було надано: копію договору про надання правової допомоги №б/н від 11.01.2023; копію додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги №б/н від 11.01.2023, укладених між адвокатом Кальченко Ю.О. та Наумовою Т.В.; акт приймання- передачі виконаних послуг від 10.02.2023 року по договору про надання правової допомоги від 11.01.2023, з описом робіт (наданих послуг), в якому зазначено вартість послуг з надання правової допомоги у розмірі 7000,00 грн. та квитанцію про сплату правової допомоги у розмірі 7000,00 грн.

Таким чином, з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн..

Керуючись ст.258-261,353, 442 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну стягувача його правонаступником по цивільній справі №641/5973/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 ( сім тисяч) грн..

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 04.03.2024 року.

Суддя -І. В. Зелінська