ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 березня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/1184/21

Головуючий у першій інстанції Овсієнко Ю.К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/75/24

№22-ц/4823/48/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Зеляк Ю.Г., Мальцева І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Овсієнка Ю.К. від 08 лютого 2023 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, та на додаткове рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Овсієнка Ю.К. від 17 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (том 1, а.с.1-5), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (том 1, а.с.119-121), просила:

- визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , інформацію, на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, розповсюджену та поширену ОСОБА_2 , в заяві від 15.10.2020 року, нею підписаною та особисто наданої до Служби у справах сім`ї і молоді Голосіївської районної у м.Києві районної адміністрації: ...в його сестри не виходило зачати дитину, бо вона безплідна, тому він пропонував мені стати сурогатною матір`ю для неї та її чоловіка... ;

- зобов`язати ОСОБА_2 протягом 3 (трьох) календарних днів, починаючи від дня набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, спростувати недостовірну інформацію, розповсюджену та поширену ОСОБА_2 , в заяві від 15.10.2020 року, підписаною та особисто наданою до Служби у справах сім`ї і молоді Голосіївської районної у м. Києві районної адміністрації: ...в його сестри не виходило зачати дитину, бо вона безплідна, тому він пропонував мені стати сурогатною матір`ю для неї та її чоловіка..., шляхом надіслання (надання) власноруч підписаної нею заяви з повідомленням до Служби у справах сім`ї і молоді Голосіївської районної у м. Києві районної адміністрації;

- визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , інформацію, на повагу до її гідності, честі та недоторканості ділової репутації, розповсюджену та поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 в присутності свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що ОСОБА_1 вживає транквілізатори та здійснювала порізи животу;

- зобов`язати ОСОБА_2 протягом 3 (трьох) календарних днів, починаючи від дня набрання законної сили судовим рішенням у даній справі спростувати недостовірну інформацію, шляхом озвучення, розповсюджену та поширену ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 в присутності свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що ОСОБА_1 вживає транквілізатори та здійснювала порізи животу;

- визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , інформацію, на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, розповсюджену та поширену ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , у текстовому та візуальному ряді у соціальних мережах Instagram (00_olgahelga_00) та Facebook (Olga Olga) https://www.facebook.com/olya.sv.go.19, відносно ОСОБА_1 .

- зобов`язати ОСОБА_2 протягом 3 (трьох) календарних днів, починаючи від дня набрання законної сили судового рішення у даній справі спростувати недостовірну інформацію, на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, розповсюджену та поширену ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , шляхом спростування недостовірної інформації у соціальних мережах Instagram (00_olgahelga_00) та Facebook (Olga Olga) https://www.facebook.com/olva.sv.go.19, відносно ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказувала, що відповідач є дружиною її брата - ОСОБА_5 . За доводами позивача, на момент її звернення з даним позовом до суду, між її братом та ОСОБА_2 відбувається розірвання шлюбу в судовому порядку, при цьому, ОСОБА_2 постійно переслідує членів їх родини, розповсюджує неправдиву інформацію та ображає без будь-яких на те підстав. З даного приводу як позивач, так і члени її родини, неодноразово зверталися із письмовими заявами до правоохоронних органів. За твердженнями позивача, 25.11.2020 року ОСОБА_2 , перебуваючи на подвір`ї будинку своєї матері за адресою: АДРЕСА_1 , у присутності жителів сусідніх будинків, а саме, ОСОБА_3 , який проживає: АДРЕСА_1 та ОСОБА_4 , яка проживає: АДРЕСА_2 , поширила недостовірну інформацію стосовно неї, повідомивши, що вона сидить на транквілізаторах та різала собі живіт. Позивач зауважує, що ніяких психотропних лікарських препаратів вона ніколи не приймала, і не приймає на сьогодні, із порізами живота до лікарняних закладів вона також не зверталась. Через дану протиправну поведінку з боку ОСОБА_2 позивач вимушена відповідати на безліч питань сусідів, стосовно тверджень відповідача. Позивач зазначала, що 15.10.2020 року у своїй заяві до служби у справах сім`ї і молоді Голосіївської районної у м.Києві районної адміністрації відповідач написала про те, що позивач є безплідною. Написавши такі відомості у заяві, відповідач поширила недостовірну інформацію про ОСОБА_1 щодо невизначеного кола осіб, більш того, цю заяву прочитала її неповнолітня дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і висловлює сумніви, що позивач є її матір`ю та вимагає пройти тест ДНК. Позивач стверджує, що цю інформацію ОСОБА_2 поширювала неодноразово в присутності її сусідів та рідних, називаючи її безплідною, та наголошуючи на тому, що її просили бути сурогатною матір`ю для її дитини. Все це, потребує від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, у позивача погіршились відносини з дочкою, вона перестала їй довіряти, позивач повинна надавати пояснення сусідам, відповідати на їх запитання, виправдовуватись, в результаті чого порушився її звичайний ритм життя, вона не може нормально працювати і відпочивати в колі родини. Позивач також вказувала, що 10.02.2021 року в соціальній мережі Instagram вона побачила свої фото із коментарями до них. Дані фото та коментарі були опубліковані в Instagram, без її на те згоди, її колишньою невісткою ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 . В коментарях ОСОБА_2 розповсюдила її особисті дані, повідомила її місце роботи, сімейний стан, виклала своє судження про стан її здоров`я та поставила їй діагнози на свій розсуд, паплюжила її честь і гідність, натякаючи на те, що вона має коханців, принижувала та ображала її рідних та її чоловіка. Пост від ОСОБА_2 в мережах фейсбук та інстаграм побачили її родичі, знайомі та колеги. Таким чином, дані про позивача, в тому числі, і неправдиві, були розповсюджені, без її на те згоди, широкому колу осіб. Позивач вважає, що відповідач здійснює протиправне збирання інформації про неї та осіб, які її оточують, поширює її в публічний спосіб необмеженому колу осіб. Зазначена інформація, на думку позивача, є такою, що порушує її особисті немайнові права, а саме, принижує честь, гідність, що стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 08.02.2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , інформацію, на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, розповсюджену та поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 в присутності свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що ОСОБА_1 вживає транквілізатори та здійснювала порізи животу. Зобов`язано ОСОБА_2 протягом 3 (трьох) календарних днів, починаючи від дня набрання законної сили судового рішення у даній справі, спростувати недостовірну інформацію, шляхом озвучення, розповсюджену та поширену ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 в присутності свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що ОСОБА_1 вживає транквілізатори та здійснювала порізи животу. В задоволенні решти позовних вимог, судом відмовлено.

Додатковим рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17.05.2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 3 632 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 816 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із проведенням судово-лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи в сумі 4 805 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 666 грн. 67 коп.

В апеляційній скарзі на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08.02.2023 року ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 08.02.2023 року, в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення суду першої інстанції від 08.02.2023 року в частині задоволення вимог заявленого позову є необґрунтованим, таким, що ухвалено із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. В доводах апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 08.02.2023 року ОСОБА_2 зазначає, що зроблений позивачем відеозапис є недопустимим доказом, з огляду на положення статті 307 ЦК України, статей: 78, 83 ЦПК України, проте, саме на основі даного доказу було складено висновок експерта від 07.02.2022 року №4660-4662/21-24, який не повинен був враховуватись судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення від 08.02.2023 року, в частині задоволених позовних вимог. Апелянт стверджує, що враховуючи, що розповсюджена нею інформація є оціночним судженням, а наданий позивачем відеозапис приєднано до справи із порушенням норм чинного законодавства. За доводами апелянта, її висловлювання містять в собі критику та сформульовані у формі запитань, і суд їх помилково витлумачив, як негативні твердження на підставі недопустимих доказів. Апелянт вказує, що позивач є публічною особою, і тому може бути піддана, як артист хору, більш гострій та жорсткій критиці, ніж пересічна особа. Доводи апеляційної скарги зазначають, що рішення суду першої інстанції від 08.02.2023 року, у оскаржуваній частині, щодо задоволення позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 протягом 3 (трьох) календарних днів, починаючи від дня набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, спростувати недостовірну інформацію, шляхом озвучення, розповсюдженої та поширеної ОСОБА_2 , 25.11.2020 року інформації за адресою: АДРЕСА_1 в присутності свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що ОСОБА_1 вживає транквілізатори та здійснювала порізи животу, фактично ставить виконання судового рішення у залежність від волевиявлення двох фізичних осіб. Апелянт стверджує, що можливість виконання рішення перебуває у прямій залежності від бажання третіх осіб, а не особи, на яку судом такий обов`язок покладено, тобто, прямо залежить від настання конкретних умов. За доводами апелянта, якщо суд згідно ч.2 статті 264 ЦПК України, не міг визначити інший спосіб спростування недостовірної інформації, то він мав би відмовити у задоволенні вищевказаної позовної вимоги через неможливість застосування такої форми реалізації обраного способу захисту, проте, суд першої інстанції даних обставин належним чином не врахував.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17.05.2023 року ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції від 17.05.2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних із проведенням судово-лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи в сумі 4 805,08 грн., та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 666,67 грн. Доводи апеляційної скарги вказують, що додаткове рішення суду першої інстанції від 17.05.2023 року, у оскаржуваній апелянтом частині, є необґрунтованим, таким, що ухвалено із порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин справи. В доводах апеляційної скарги на додаткове рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17.05.2023 року ОСОБА_2 зазначає, що, враховуючи, що судом було встановлено факт оплати позивачем адвокатських послуг, наданих за договором № 06/08 від 06.08.2021 року, із квитанції, в якій зазначена зовсім інша підстава взаємовідносин (договір № 05/08 від 05.08.2021 року), а також відсутність в матеріалах справи детального опису робіт, то можна констатувати, що в даному випадку судом першої інстанції було встановлено обставини, які фактично є недоведеними. За доводами апелянта, позивачем не було надано суду першої інстанції попереднього розрахунку судових витрат та детального опису робіт, виконаних адвокатом, чим фактично було позбавлено відповідача можливості обґрунтування необхідності зменшення даних витрат. Апелянт стверджує, що оскільки судом першої інстанції було частково задоволено позовні вимоги, до суд першої інстанції мав би стягнути з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертизи, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто, третину, що складає - 1 601 грн. 69 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 08.02.2023 року позивач ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 08.02.2023 року, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 08.02.2023 року.

У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17.05.2023 року позивач ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17.05.2023 року, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване додаткове рішення суду першої інстанції від 17.05.2023 року.

В судових засіданнях апеляційного суду представник відповідача - адвокат Постой О.В. підтримав вимоги та доводи поданих апеляційних скарг на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17.05.2023 року та на додаткове рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17.05.2023 року.

В судових засіданнях апеляційного суду, в режимі відеоконференції, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Орел І.В. просила залишити без задоволення апеляційні скарги ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 08.02.2023 року та на додаткове рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17.05.2023 року, у зв`язку із їх безпідставністю, та залишити без змін обґрунтовані рішення суду першої інстанції від 08.02.2023 року та додаткове рішення від 17.05.2023 року.

В судові засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 10.02.2021 року у соціальних мережах Instagram (00_olgahelga_00) та Facebook (Olga Olga) https://www.facebook.com/olya.sv.go.19 у текстовому та візуальному ряді відносно ОСОБА_1 розміщено її фотографії, особисті дані, дані про місце роботи, сімейний стан, судження про стан її здоров`я.

15.10.2020 року ОСОБА_2 звернулась до Служби у справах сім`ї і молоді Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації із заявою, яка стосується обставин спільного проживання з її чоловіком, у якій вказала, зокрема: …В його сестри не виходило зачати дитину, бо вона безплідна, тому він пропонував мені стати сурогатною матір`ю для неї та її чоловіка (том 1, а.с.16-17).

Допитана у судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка ОСОБА_4 надала показання, що 25.11.2020 року ОСОБА_2 приїхала на побачення зі своєю дитиною, і на подвір`ї за адресою: АДРЕСА_1 , почала всіх провокувати, казала, що ОСОБА_1 приймає транквілізатори і різала собі живіт.

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка ОСОБА_7 - чоловік ОСОБА_1 , надав показання, що у заяві до служби у справах сім`ї і молоді ОСОБА_2 вказала, що його дружина не може мати дітей, і хоче, щоб вона була сурогатною матір`ю, але у них є спільна дочка. Також показав, що на подвір`ї він знімав на свій телефон, як ОСОБА_2 звинувачувала його дружину, що вона сидить на транквілізаторах, і що вона порола собі живіт. Також вказав, що публікації в Інстаграмі та Фейсбуці прочитали всі працівники хору.

Згідно п.3 висновку судового експерта за результатами проведення судово-лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи від 07.02.2022 року №4660-4662/21-24, висловлювання Ти сидиш на транквілізаторах, знаєш на яких? Шо ти себе в живот ножом порола. Ти не помніш, нє? А у мене єсть свідєтєлі ОСОБА_2 , що містяться у текстовому відтворенні (див. а.с.18) візуального ряду від 25.11.2020, під час її знаходження за адресою: АДРЕСА_1 в присутності свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відносно ОСОБА_1 , містять інформацію негативного характеру відносно ОСОБА_1 . За умови не відповідності приведеної інформації дійсності, вона може бути принизливою для вказаної особи (том 1, а.с.152-163).

Позивач ОСОБА_1 вказувала, що є публічною особою - артисткою Хору імені Г.Верьовки вищої категорії, що відповідачем не оспорюється.

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 08.02.2023 року, частково задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції виходив із тих обставин, що під час розгляду даної справи судом встановлено, що: відповідачем було здійснено поширення інформації на подвір`ї будинку за адресою: АДРЕСА_1 відносно позивача, що вона вживає транквілізатори та здійснювала порізи живота, що мало наслідком доведення такої інформації до відома свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; поширена інформація безпосередньо стосується особи позивача; поширена інформація має всі ознаки недостовірної та негативної, і це не було спростовано відповідачем; поширення інформації через своє змістовне навантаження завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача, оскільки в ній містяться відомості про події та факти, які не відповідають дійсності. З огляду на наведене, суд першої інстанції визнав вказану інформацію такою, що є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Оскільки позивачем доведено факт поширення недостовірної інформації відповідачем, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , інформації, на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, розповсюджену та поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 в присутності свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що ОСОБА_1 вживає транквілізатори та здійснювала порізи живота, та зобов`язання відповідача протягом 3 календарних днів, починаючи від дня набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, спростувати цю недостовірну інформацію. У задоволенні решти позовних вимог, судом першої інстанції було відмовлено.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 відносно того, що висновок рішення суду першої інстанції від 08.02.2023 року, у оскаржуваній частині, щодо часткового задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову, не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 08.02.2023 року, у оскаржуваній апелянтом частині, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 08.02.2023 року ОСОБА_2 зазначає, що зроблений позивачем відеозапис є недопустимим доказом, з огляду на положення статті 307 ЦК України, статей: 78, 83 ЦПК України, проте, саме на основі даного доказу було складено висновок експерта від 07.02.2022 року №4660-4662/21-24, який не повинен був враховуватись судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення від 08.02.2023 року, в частині задоволених позовних вимог. Апелянт стверджує, що враховуючи, що розповсюджена нею інформація є оціночним судженням, а наданий позивачем відеозапис приєднано до справи із порушенням норм чинного законодавства. За доводами апелянта, її висловлювання містять в собі критику та сформульовані у формі запитань, і суд їх помилково витлумачив, як негативні твердження на підставі недопустимих доказів. Апелянт вказує, що позивач є публічною особою, і тому може бути піддана, як артист хору, більш гострій та жорсткій критиці, ніж пересічна особа. Доводи апеляційної скарги зазначають, що рішення суду першої інстанції від 08.02.2023 року, у оскаржуваній частині, щодо задоволення позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 протягом 3 (трьох) календарних днів, починаючи від дня набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, спростувати недостовірну інформацію, шляхом озвучення, розповсюдженої та поширеної ОСОБА_2 , 25.11.2020 року інформації за адресою: АДРЕСА_1 в присутності свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що ОСОБА_1 вживає транквілізатори та здійснювала порізи животу, фактично ставить виконання судового рішення у залежність від волевиявлення двох фізичних осіб. Апелянт стверджує, що можливість виконання рішення перебуває у прямій залежності від бажання третіх осіб, а не особи, на яку судом такий обов`язок покладено, тобто, прямо залежить від настання конкретних умов. За доводами апелянта, якщо суд згідно ч.2 статті 264 ЦПК України, не міг визначити інший спосіб спростування недостовірної інформації, то він мав би відмовити у задоволенні вищевказаної позовної вимоги через неможливість застосування такої форми реалізації обраного способу захисту, проте, суд першої інстанції даних обставин належним чином не врахував.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно статті 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Положеннями ч.1 статті 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Приписами статті 297 ЦК України регламентовано, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до статті 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Згідно роз`яснень абз.1,2,5 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною потрібно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У пункті 19 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина друга статті 30 Закону України Про інформацію).

Отже, відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського Суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

У пункті 21 наведеної постанови Верховний Суд України зазначив, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи, про право на недоторканність приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися виставити себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Одним із основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. При цьому підлягає врахуванню зміст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, відносно якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення.

Відповідно до статті 30 Закону України Про інформацію ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

У параграфі 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Українська Прес-Група проти України (Заява №72713/01), Страсбург, 29.03.2005 року, зазначено: У своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції.

Розглядаючи дану справу, і виходячи із приписів норм права, які регламентують спірні правовідносини, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно приймати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів.

Як вбачається із вимог заявленого ОСОБА_1 позову, серед заявлених нею позовних вимог, були і позовні вимоги: - визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , інформацію, на повагу до її гідності, честі та недоторканості ділової репутації, розповсюджену та поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 в присутності свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що ОСОБА_1 вживає транквілізатори та здійснювала порізи живота; - зобов`язати ОСОБА_2 протягом 3 (трьох) календарних днів, починаючи від дня набрання законної сили судовим рішенням у даній справі спростувати недостовірну інформацію, шляхом озвучення, розповсюджену та поширену ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 в присутності свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що ОСОБА_1 вживає транквілізатори та здійснювала порізи живота.

Згідно із положеннями статті 277 ЦК України, статті 12 ЦПК України, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте, позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок поширення даної інформації було порушено його особисті немайнові права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1, ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України, яка регламентує оцінку доказів, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Допитана у судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка ОСОБА_4 надала показання, що 25.11.2020 року ОСОБА_2 приїхала на побачення зі своєю дитиною, і на подвір`ї за адресою: АДРЕСА_1 , почала всіх провокувати, казала, що ОСОБА_1 приймає транквілізатори і різала собі живіт.

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка ОСОБА_7 - чоловік ОСОБА_1 , надав показання, що у заяві до служби у справах сім`ї і молоді ОСОБА_2 вказала, що його дружина не може мати дітей, і хоче, щоб вона була сурогатною матір`ю, але у них є спільна дочка. Також показав, що на подвір`ї він знімав на свій телефон, як ОСОБА_2 звинувачувала його дружину, що вона сидить на транквілізаторах, і що вона порола собі живіт. Також вказав, що публікації в Інстаграмі та Фейсбуці прочитали всі працівники хору.

Згідно п.3 висновку судового експерта за результатами проведення судово-лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи від 07.02.2022 року №4660-4662/21-24, висловлювання Ти сидиш на транквілізаторах, знаєш на яких? Шо ти себе в живот ножом порола. Ти не помніш, нє? А у мене єсть свідєтєлі ОСОБА_2 , що містяться у текстовому відтворенні (див. а.с.18) візуального ряду від 25.11.2020, під час її знаходження за адресою: АДРЕСА_1 в присутності свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відносно ОСОБА_1 , містять інформацію негативного характеру відносно ОСОБА_1 . За умови не відповідності приведеної інформації дійсності, вона може бути принизливою для вказаної особи (том 1, а.с.152-163).

В ході судового розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи позивача ОСОБА_2 відносно того, що вищевказана інформація, висловлена відповідачем у присутності третіх осіб, фактично є такою, що порушує особисті немайнові права позивача, а саме, а саме, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Позивачем доведено факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено особисті немайнові права ОСОБА_1 . При цьому, відповідачем ОСОБА_2 не доведено, у розумінні приписів статті 277 ЦК України, статті 12 ЦПК України, що поширена інформація є достовірною.

В контексті приписів норм права, які регулюють спірні правовідносини, та фактичних, документально підтверджених обставин справи, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку рішення суду першої інстанції від 08.02.2023 року, у оскаржуваній частині, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , інформації, на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, розповсюджену та поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 в присутності свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що ОСОБА_1 вживає транквілізатори та здійснювала порізи живота, та зобов`язання відповідача протягом 3 календарних днів, починаючи від дня набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, спростувати цю недостовірну інформацію. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що: відповідачем було здійснено поширення інформації на подвір`ї будинку за адресою: АДРЕСА_1 відносно позивача, що вона вживає транквілізатори та здійснювала порізи живота, що мало наслідком доведення даної інформації до відома свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; поширена інформація безпосередньо стосується особи позивача; поширена інформація має всі ознаки недостовірної та негативної, і це не було спростовано відповідачем; поширення інформації через своє змістовне навантаження завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача, оскільки в ній містяться відомості про події та факти, які не відповідають дійсності. З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав вказану інформацію такою, що є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Доводи апеляційної скарги, в тому числі, і ті, що твердження позивача ґрунтуються на неналежних доказах, і що виконання рішення суду перебуває у залежності від волевиявлення третіх осіб, є необґрунтованими, і не спростовують вищевказаних висновків суду першої інстанції, у оскаржуваній апелянтом частині рішення, оскільки дані висновки суду першої інстанції узгоджуються із фактичними обставинами справи, які є документально підтвердженими, та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 08.02.2023 року, необхідно залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 08.02.2023 року, у оскаржуваній апелянтом частині, необхідно залишити без змін.

Відповідно до ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регулює межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, у неоскаржуваній апелянтом частині рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 08.02.2023 року, апеляційним судом не переглядається.

Додатковим рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17.05.2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 3 632 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 816 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із проведенням судово-лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи в сумі 4 805 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 666 грн. 67 коп.

Як вбачається із додаткового рішення суду першої інстанції від 17.05.2023 року, у оскаржуваній апелянтом частині, суд першої інстанції зазначив, що наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування даних витрат. Судом враховано, що при ухваленні рішення від 08.02.2023 року по даній справі питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу не вирішувалось, то сума витрат на професійну правничу допомогу, яку поніс позивач, і яка підтверджена належними доказами, підлягає стягненню з відповідача в розмірі 6 666 грн. 67 коп., виходячи із пропорційності задоволених позовних вимог (задоволено дві позовні вимоги із шести). Крім того, оскільки відповідно до квитанції №ПН166333 від 20.10.2021 року, позивачем ОСОБА_1 понесені витрати у розмірі 4 805 грн. 08 грн. за проведення судово-лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи (а.с.38,том 2), згідно рахунку №3439 від 01.10.2021 року (а.с.39,том 2), і висновок експерта за результатами проведення судово-лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи від 07.02.2022 року №4660-4662/21-24 (а.с.152-163, том 1) був взятий до уваги судом при ухваленні рішення про часткове задоволення позовних вимог, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17.05.2023 року ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції від 17.05.2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних із проведенням судово-лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи в сумі 4 805,08 грн., та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 666,67 грн. Доводи апеляційної скарги вказують, що додаткове рішення суду першої інстанції від 17.05.2023 року, у оскаржуваній апелянтом частині, є необґрунтованим, таким, що ухвалено із порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин справи. В доводах апеляційної скарги на додаткове рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17.05.2023 року ОСОБА_2 зазначає, що, враховуючи, що судом було встановлено факт оплати позивачем адвокатських послуг, наданих за договором № 06/08 від 06.08.2021 року, із квитанції, в якій зазначена зовсім інша підстава взаємовідносин (договір № 05/08 від 05.08.2021 року), а також відсутність в матеріалах справи детального опису робіт, то можна констатувати, що в даному випадку судом першої інстанції було встановлено обставини, які фактично є недоведеними. За доводами апелянта, позивачем не було надано суду першої інстанції попереднього розрахунку судових витрат та детального опису робіт, виконаних адвокатом, чим фактично було позбавлено відповідача можливості обґрунтування необхідності зменшення даних витрат. Апелянт стверджує, що оскільки судом першої інстанції було частково задоволено позовні вимоги, до суд першої інстанції мав би стягнути з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертизи, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто, третину, що складає - 1 601 грн. 69 коп.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно положень ч.1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України регламентовано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.5, ч.6 статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підставі наведеного, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1)їх дійсність; 2)необхідність; 3)розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей: 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі, і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін, без відповідних дій з боку такої сторони.

Вказаний висновок щодо застосування норм права наведено у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року у справі №750/2055/20, провадження №14-16723св20.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що при визначенні суми відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява №19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268).

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись із клопотанням про ухвалення додаткового рішення у справі (а.с.34-35, том 2), позивач просила стягнути з відповідача на свою користь, в тому числі, і понесені нею судові витрати щодо надання професійної правової допомоги у розмірі 20 000 грн.

06.08.2021 року між позивачем та адвокатом Санжаровською Т.В. було укладено договір про надання правової допомоги №06/08 (а.с.35, зворот - 36, зворот, том 2). В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача - адвокат Орел І.В. пояснила, що в даному договорі наявна технічна помилка, а саме, в даті його укладення, договір було укладено 05.08.2021 року.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу суду надано акт виконаних робіт від 12.02.2023 року, відповідно до якого клієнтом ОСОБА_1 на підставі укладеного договору за надані послуги сплачено 20 000 грн. (а.с.39, зворот, том 2).

Представник відповідача надав до суду клопотання про зменшення судових витрат до суми 165 грн. 43 коп. (а.с.40-45, том 2) з тих підстав, що заявлений розмір судових витрат є явно завищеним, необґрунтованим, непропорційним та неспівмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом позивача робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони позивача.

Згідно квитанції №483551 від 12.02.2023 року (а.с.88, том 2), ОСОБА_1 сплатила за договором про надання правової допомоги від 05.08.2021 року, 20 000 грн.

Враховуючи вищезазначене, є необгрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами даної цивільної справи, доводи апеляційної скарги щодо недоведеності витрат позивача на послуги із надання професійної правничої допомоги, надані адвокатом Санжаровською Т.В. позивачу ОСОБА_1 під час розгляду даної справи судом першої інстанції. Враховуючи, що судом при ухваленні рішення від 08.02.2023 року по даній справі питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу не вирішувалось, сума витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, та підтверджених належними доказами, підлягає стягненню з відповідача у розмірі 6 666 грн. 67 коп., виходячи із пропорційності задоволених позовних вимог. Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування даних витрат. Необхідно зазначити, що при визначенні вказаного розміру відшкодування понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із засад виваженості, обґрунтованості, розумності, співмірності та справедливості.

При цьому, відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22).

Таким чином, доводи апеляційної скарги відносно того, що позивач не подала до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат є необґрунтованими, оскільки у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат. Разом з цим, відповідачем не обґрунтовано, що за наведених обставин неподання позивачем попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, позбавило її можливості доводити неспівмірність таких витрат.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17.05.2023 року ОСОБА_2 також вказує, що оскільки судом було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , до суд мав би стягнути з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертизи пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 1 601 грн. 69 коп.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктами 1,2 ч.3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та проведення експертизи.

Відповідно до частин 6-9 статті 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до квитанції №ПН5166333 від 20.10.2021 року позивачем ОСОБА_1 понесені витрати у розмірі 4 805 грн. 08 грн. за проведення судово-лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи (а.с.38, том 2), згідно рахунку №3439 від 01.10.2021 року (а.с.39, том 2).

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 08.02.2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, при цьому судом першої інстанції було задоволено дві із шести позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , тобто 1/3 заявлених вимог. За наведених обставин, із врахуванням приписів ч.2 статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1/3 від понесених витрат за проведення судово-лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, що складає 1 601 грн. 69 коп., а саме: 4 805 грн. 08 грн. : 3 = 1 601 грн. 69 коп.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що додаткове рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17.05.2023 року, у оскаржуваній частині, необхідно змінити, виклавши третій абзац його резолютивної частини у наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з проведенням судово-лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи в сумі 1 601 (одна тисяча шістсот одна) грн. 69 коп.

В іншій оскаржуваній частині додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.05.2023 року необхідно залишити без змін.

В силу приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, у неоскаржуваній апелянтом частині додаткове рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17.05.2023 року, апеляційним судом не переглядається.

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 374; п.4 ч.1 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 08 лютого 2023 року - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17 травня 2023 року - задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 08 лютого 2023 року, у оскаржуваній частині, залишити без змін.

Додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 травня 2023 року, у оскаржуваній частині, змінити, виклавши третій абзац його резолютивної частини у наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з проведенням судово-лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи в сумі 1 601 (одна тисяча шістсот одна) грн. 69 коп.

В іншій оскаржуваній частині додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: