Провадження №2/523/1417/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"12" березня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання - Дмітрієвої В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17, в м. Одеса, у загальному позовному провадженні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, яким просить:

- позбавити батьківських прав ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог, позивач ОСОБА_1 зазначає, що з 14.08.2010 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В 2018 році шлюб між ними було розірвано. Донька залишилася проживати із нею за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 15.11.2018 р. з ОСОБА_2 на її користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно. Але з липня 2020р. ОСОБА_2 не виплачує аліменти на утримання доньки. Станом на 06.06.2023р. заборгованість зі сплати аліментів складає 74000 грн., що підтверджується Розрахунком заборгованості за виконавчим провадженням ВП № НОМЕР_3 Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), сформованого ОСОБА_4 . Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, вихованням доньки також не займається. Протягом п`яти років відповідач життям доньки не цікавиться, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, про її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, не піклується про її здоров`я та фінансове забезпечення. Останні сім років ОСОБА_2 постійно зловживає спиртними напоями, набрав багато кредитів, які не віддає, позивача зазначив поручителем, дав номер телефону кредиторам, які в день і в ночі вимагають від неї повернення його боргів, до яких вона не має ніякого відношення. Своїми діями, а точніше бездіяльністю відповідач доводить ігнорування своїх прямих обов`язків як батька: утримувати, виховувати та піклуватися про свою дитину, у зв`язку із чим позивач просить позбавити його батьківських прав.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву.

Ухвалою від 12 липня 2023 рокуза клопотанням представника позивача було витребувано від органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 16 січня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 30 січня 2024 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кічук І.Г. про участь у судовому засіданні неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в режимі відеоконференції.

У судове засідання 12.03.2024 року позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Кічук І.Г.до судового засідання не з`явились. Від адвоката Кічук І.Г. надійшла до суду заява, в якій представник просить задовольнити позов, а також просить розглядати справу у їх з позивачем відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України,в порядку статей 128, 130 ЦПК України. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду останній не подавав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Пересипської (Суворовської) районної адміністрації Одеської міської радиу судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутність, а також надав витребуваний Висновок щодо доцільності позбавлення батьківських права ОСОБА_2 .

Малолітня ОСОБА_3 , будучи заслуханою у судовому засіданні, зазначила що не пам`ятає свого батька ОСОБА_2 , він не займається її вихованням та утриманням. Не заперечувала проти позбавлення її батька ОСОБА_2 батьківських прав. Наразі, вона проживає разом із мамою у Німеччині, із батьком спілкуватися не бажає.

Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між ними розірвано.

В період перебування у зареєстрованому шлюбі, у них народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 01 червня 2012 року, серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції.

Після розірвання шлюбу, дитина ОСОБА_3 залишилася проживати разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою з Департаменту надання адміністративних послуг ОМР про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № С3-106981-ф/л від 09 червня 2023 року.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2018 року по справі №523/6115/18, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі 2000 грн, щомісячно з дня подання позову і до набуття донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішення набрало законної сили. Видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі.

Постановою старшого державного виконавця Савченко С.В. від 12.12.2019 року, відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа 523/6115/18, виданого Суворовським районним судом м.Одеси від 04.01.2019 року.

Відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання щодо сплати аліментів не виконує у зв`язку із чим, станом на 06.06.2023 р. у нього утворилася заборгованість зі сплати аліментів, яка складає 74000 грн., що підтверджується Розрахунком заборгованості за виконавчим провадженням ВП № НОМЕР_3 Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), сформованого ОСОБА_4 .

Відповідно до характеристики з місця навчання ОСОБА_3 , Одеського ліцею №14 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради, вбачається, що ОСОБА_5 проживає разом із мамою та бабусею. Мати дитини цікавиться життя дитини, класу та школи, відвідує батьківські збори. В телефонному режимі постійно на зв`язку. Протягом 2022 - 2023 навчального року, батько дитини ОСОБА_2 жодного разу не цікавився життям та успіхами доньки.

З письмових пояснень сусідів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які проживають за адресою: АДРЕСА_2 , також вбачається, що дитина проживає разом із матір`ю та бабусею. Батька дитини вони бачили лиш один раз, який перебував у стані алкогольного сп`яніння та вчини конфлікт із матір`ю дитини ОСОБА_1 .

Згідно висновку Органу опіки та піклування Пересипської (Суворовської) районної адміністрації ОМР від 19.12.2023 № 01-05-3/633в, третя особа вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд зазначає, що Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959, як принципове положення визначила що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

В силу ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Роз`ясненнями, що викладені в п. п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Аналіз зазначеного дає можливість зробити висновок про те, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , при відсутності заперечень чи перешкод позивача у спілкуванні матері з дитиною, свідомо ухиляється від своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , а саме: не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не приймає будь-якої участі у житті неповнолітньої дитини та у матеріальному забезпеченні.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

При розгляді справи, судом не встановлено наявності у відповідача ОСОБА_2 бажання на спілкування з дитиною та виконання ним своїх батьківських обов`язків.

Суд виходить із того, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 204/8432/19 (провадження № 61-14486св21) зазначено, що: «рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21) зазначено, що: «Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю. Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються».

У даному випадку, суд встановив думку дитини з приводу питання позбавлення її батька ОСОБА_2 батьківських прав, малолітня ОСОБА_3 зазначила що не пам`ятає свого батька ОСОБА_2 , він не займається її вихованням та утриманням. Не заперечувала проти позбавлення її батька ОСОБА_2 батьківських прав. Наразі, вона проживає разом із мамою у Німеччині, із батьком спілкуватися не бажає.

В свою чергу, у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21) зазначено, що озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19 (провадження № 61-19210св20).

Суд виходить із того, що дитина є найбільш вразливою стороною під час будь - яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Надаючи правову оцінку наявному в матеріалах справи Висновку Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд вважає наведений висновок законним та обґрунтованим, а тому приймає його по справі, в силу ч.5 ст. 19 Сімейного кодексу України.

Одночасно, суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд, перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Враховуючи вищенаведене, суд з врахуванням обставин справи, встановленого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та свідомого нехтування ним, що підтверджено наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, тривалості невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дитини, доведеності винної поведінки відповідача, та з метою захисту інтересів дитини на забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову і позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, ураховуючи, що позов задоволено повністю, судовий покладається на відповідача та підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмету спору: органі опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити у повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 18.03.2024р.

Суддя: К.О. Далеко