Справа № 591/899/24
У Х В А Л А
про повторне залишення позовної заяви без руху
04 березня 2024 року суддя Сумського районного суду Сумської області Гончаренко Л.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна
26 лютого 2024 року до Сумського районного суду Сумської області з Зарічного районного суду м. Суми надійшла вказана цивільна справа з для розгляду за підсудністю, в якій представник позивача просить суд здійснити поділ наступного майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності сторін:
та визнати за позивачем право власності на вказаного нерухомого майна.
Ухвалою судді від 26 лютого 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано представнику позивача строк для усунення недоліків.
Вивчивши зазначену заяву, суд приходить висновку, що провадження по справі не може бути відкрито, оскільки представником позивача не усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду, а саме не надано документальні докази дійсної вартості кожного об`єкту нерухомого майнана час розгляду справи для можливості визначення підсудності та ціни позову.
Враховуючи, що предметом даного спору є вимоги щодо поділу майна, ціна позову повинна бути визначена, виходячи з дійсної вартістю майна у відповідності до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Відповідно до вказаного Закону на підтвердження оцінки проведеної оцінки майна складається звіт (акт про оцінку майна).
Статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна. Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.
Акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно. Якщо процедурами з оцінки майна для складання акта оцінки майна передбачене попереднє проведення оцінки майна повністю або частково суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна. Акт оцінки майна підлягає затвердженню керівником органу державної влади або органу місцевого самоврядування.
В порушення вказаних вимог закону в доданих до позовної заяви матеріалах відсутній документ про грошову оцінку нерухомого майна станом на дату подання позовної заяви, що в свою чергу унеможливлює перевірку судом правильності визначення ціни позову.
Суд не наділений правом самостійно визначати ціну позову, оскільки тягар доказування вартості майна несе позивач.
Відповідно до правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 372/1080/19, який суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається дійсною вартістю цього майна. При цьому вартість майна це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості. Тягар доказування вартості майна несе позивач. В якості доказу вартості майна суду можуть бути подані договори купівлі-продажу цього майна, відомості про його залишкову балансову вартість, звіт про оцінку майна, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно тощо.
Крім того, суд звертає увагу, що об`єкти спірного нерухомого майна, поділ яких просить здійснити позивач, знаходяться як на території Сумського району Сумської області, так і на території Зарічного району м. Суми, а також в Ковпаківському районі м. Суми.
Отже, оскільки позивачем не надано належних доказів (звітів про оцінку майна) на підтвердження дійсної вартості вказаного нерухомого майна, тому суд позбавлений можливості визначитись з підсудністю поданої позовної заяви згідно ч.1 ст. 30 ЦПК України.
Водночас, вирішення питання про поділ майна подружжя з порушенням правил виключної підсудності відповідно до ст. 378 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення та направлення справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.
При цьому, суд зауважує, що згідно ч. 2 ст. 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.
Разом із тим, ця норма встановлює право попереднього визначення судом саме розміру судового збору, а не правил щодо підсудності спору.
Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому залишення позовної заяви без руху для того, щоб представник позивача усунув вказані вище недоліки, не може вважатися обмеженням доступу до правосуддя.
З огляду на викладене вважаю за необхідне повторно залишити позовну заяву без руху та запропонувати представнику позивача усунути вказані недоліки.
Роз`яснити, що в іншому разі позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175,177,185 ЦПК України, суддя,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна залишити без руху, запропонувавши у десятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказані недоліки, про що повідомити і пояснити, що в іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.М. Гончаренко