КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/293/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024року місто Київ

справа №756/16093/20

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Белоконної І.В., повний текст рішення складено 28 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛП», ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно, визнання договорів в частині покупця недійсними, переведення права покупця, зміну рішень державного реєстратора та стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року позивач звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив:

визнати право власності за ним, громадянином Королівства Норвегія ОСОБА_8 на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 ;

визнати договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру №13/03/59 від 13березня 2017 року недійсним в частині покупця та перевести права покупця за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру №13/03/59 від 13 березня 2017 року на позивача;

визнати договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру №13/03/60 від 13 березня 2017 року недійсним в частині покупця та перевести права покупця за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру №13/03/60 від 13 березня 2017 на позивача;

змінити рішення державного реєстратора - приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кондратенко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 жовтня 2019 року, індексний номер 49276082 в частині власника майнових прав на об`єкт нерухомого майна;

змінити рішення державного реєстратора - приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кондратенко О.В. про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01листопада 2019року, індексний номер 49485973 в частині власника майнових прав на об`єкт нерухомого майна;

зобов`язати відповідача ОСОБА_2 повернути йому суму безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 34141,89 грн.;

зобов`язати відповідача ОСОБА_6 повернути йому суму безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 22193,71 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 27 квітня 2013 року між ним та третьою особою ОСОБА_4 був укладений шлюб на території України. Після одруження він із дружиною переїхали до Королівства Норвегія на постійне місце проживання, де і продовжували проживати станом на дату подання позовної заяви.

Вказував, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками його дружини ОСОБА_4 , у зв'язку з чим протягом 2015-2016 року він прийняв рішення інвестувати власні грошові кошти через відповідача ОСОБА_2 у придбання об'єктів нерухомого майна у місті Київ з метою періодичного проживання.

Враховуючи доброзичливі відносини з відповідачами, а також неможливість постійного перебування на території України, він доручив відповідачу ОСОБА_2 здійснити дії з пошуку об'єктів нерухомого майна для реалізації його мети інвестування.

Зазначав, що сторонами було обумовлено, що інвестором (покупцем) об'єкта нерухомого майна є позивач, який особисто перераховує грошові кошти у повному розмірі вартості його придбання на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 для оплати вартості обраного позивачем об'єкту нерухомого майна згідно законодавства України, а відповідач ОСОБА_2 вчиняє дії для забезпечення оформлення майнових прав на об'єкти нерухомого майна позивача. При цьому, єдиним власником (покупцем) об'єктів нерухомості є саме позивач, а відповідач ОСОБА_2 вчиняє необхідні дії для державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості на ім'я позивача згідно вимог чинного законодавства України.

Посилався на те, що під час одного із візитів до міста Київ у 2017 році він погодив придбання два об'єкти нерухомого майна, які розташовані у житловому комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 для реалізації мети інвестування.

Вказував, що отримавши від відповідача ОСОБА_2 інформацію щодо необхідності оплати вартості вказаних квартир частково, тобто окремими платежами, він у період з 27 березня 2017 року по 09 листопада 2017 року включно здійснив перерахування відповідачу ОСОБА_2 грошових коштів на загальну суму 149 500 Євро.

Зазначав, що вказані грошові кошти у розмірі 149 500 Євро, які він особисто перераховував протягом 2017 року на поточний рахунок відповідача ОСОБА_2 не були спільною сумісною власністю його та його дружини з причини, що такі грошові кошти він отримав на підставі договору про рамкову кредитну угоду Організаційний номер 985621551, який був укладений особисто ним із банківською установою DNB 15 березня 2016 року. Після отримання відповідної суми позики від DNB на особистий рахунок позивача, останній невідкладно здійснював перерахування такої суми на поточний рахунок відповідача за спільною домовленістю.

Посилався на те, що підтвердженням того, що вказані кошти є його особистою власністю, є те, що з метою належного виконання позичальником умов кредитного договору, він надав позикодавцю у розпорядження іпотеку житловий будинок, який належить останньому на особистій приватній власності, оскільки придбаний у 2005 році до шлюбу з третьою особою.

Вказував, що у листопаді 2019 року йому стало відомо, що 17 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенко О.В. було зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , а 30 жовтня 2019 року зареєстровано право власності за відповідачем ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3 .

Зазначав, що він не був обізнаним, що в результаті укладення договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, тобто до прийняття житлового будинку в експлуатацію та державної реєстрації права власності, особа покупця автоматично стає власником речових прав на об'єкт нерухомості на підставі такого договору після прийняття житлового будинку в експлуатацію та його державної реєстрації за продавцем. Вказаний факт не був доведений відповідачами до його відома.

Посилаючись на вищевказане, позивач вважає, що саме він є реальним власником спірних квартир, проте відповідачі протиправно зареєстрували не себе право власності на вказані квартири, що і стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав.

Вказував, що продавець спірних квартир ТОВ «АЛП» повернув частину вартості придбання майнових прав на поточний рахунок відповідача ОСОБА_2 у сумі 34141,89 грн, а на поточний рахунок відповідача ОСОБА_3 у сумі 22193,71 грн. Вказані грошові кошти позивач вбачає правильним стягнути з відповідачів на свою користь.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування матеріального та порушення процесуальних норм права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що судом першої інстанції не надано належну оцінку доказам наявним у матеріалах справи, що засвідчують факт приналежності коштів у розмірі 149 500 Євро особисто позивачу, які перераховував останній для придбання об`єктів нерухомості в місті Києві.

Вказувала, що шлюб між позивачем та його дружиною був укладений 20 квітня 2013 року на території України. У подальшому, дружина позивача набула громадянство Королівства Норвегія та вони повернулись до Королівства Норвегія з метою ведення спільного побуту на території вищевказаної держави. Протягом усього часу існування шлюбу подружжя позивача проживало на території Королівства Норвегія.

Враховуючи факт постійного проживання дружини позивача як і самого позивача на території Королівства Норвегія, а також факт існування тісних особистих зв`язків саме із державою Королівство Норвегія, та набуття дружиною позивача громадянства Королівства Норвегія, вважає, що правом, яке підлягає регулюванню сімейних відносин, є саме право Королівства Норвегія.

Зазначала, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують наявність доходів та/або джерела доходів ОСОБА_7 , достатніх для спільного інвестування грошових коштів у сумі 149 500,00 Євро для придбання об`єктів нерухомості в Оболонському районі міста Києва.

Посилалася на те, що суд першої інстанції не надав належну правову оцінку виписці банку DNB, про перерахування позивачем грошових коштів на банківський рахунок ОСОБА_2 з чітким зазначенням дати переказу, суми переказу в євро, отримувача коштів - «ОСОБА_10»/ «ОСОБА_9» UA - Україна, м. Київ, номер картки отримувача « НОМЕР_1 », відкритого в АБ «Укргазбанк», з чітким призначенням платежу - «payment for apartment (плата за житлове приміщення)» та відповідь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» від 05 квітня 2021 року №2/756/2521/21 з доданою до листа випискою банку за період з 21 березня 2017 року по 30 жовтня 2019 року.

Вказувала, що суд не взяв до уваги те, що між позивачем та ОСОБА_2 існувала усна домовленість про придбання спірних об`єктів нерухомості за рахунок та на ім`я позивача, тобто організаційні дії щодо пошуку об`єктів нерухомості мали бути здійснені відповідачем ОСОБА_2 , однак юридичне оформлення права власності на спірні квартири мало бути здійснене виключно на позивача.

Зазначала, що суд першої інстанції під час відмови у задоволенні клопотання представника позивача про допит свідків, який має надзвичайно важливе доказове значення для об`єктивного вирішення спору, грубо знехтував принципами цивільного судочинства, зокрема таких як принцип змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Посилалася на те, що позивач не є громадянином України, а тому він не міг знати вимоги українського законодавства, зокрема, статті 208 ЦК України, згідно якої правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі. При цьому для позивача достатнім було досягнення усної домовленості на підтвердження якої останній здійснював безготівковий переказ власних грошових коштів з рахунку, відкритого у DNB банку на банківський рахунок відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Від відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4 на адресу Київського апеляційного суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких останні просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представники відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення.

Треті особи: ТОВ «АЛП», ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 березня 2017 року на підставі форвардного контракту №3601-А, укладеного між ТОВ «АЛП» та ТОВ «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «АКЕРС ІНВЕСТ», було придбано за 702 168,96 грн. базовий актив: майнові права на одну квартиру, яка стане об`єктом багатоповерхового будинку, в об'єкті будівництва «Будівництво торгово-розважального комплексу з житловим будинком з вбудовано-прибудованими приміщеннями на АДРЕСА_6 », базовим активом якого були майнові права на квартиру з наступними технічними попередніми (проектними) характеристиками: будівельний номерами 59, загальна проектна площа 31,94 кв.м, розташоване на 10 поверсі в об'єкті капітального будівництва за будівельною (проектною) адресою: АДРЕСА_6 .

13 березня 2017 року між ТОВ «АЛП» та відповідачем ОСОБА_2 на виконання Форвардного контракту №3601-А, придбаного ОСОБА_2 за результатами публічного аукціону, проведеного Товарною Біржею «ПЕРСПЕКТИВА- КОММОДІТІ» на підставі договору купівлі продажу деривативу №36313-А укладено договір №13/03/59 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, предметом якого були майнові права на квартиру з наступними технічними характеристиками: будівельний номерами 59, загальна проектна площа 31,94 кв.м, розташоване на 10 поверсі в об'єкті капітального будівництва за будівельною (проектною) адресою: АДРЕСА_6 , вартістю 702 168,96 грн.

Додатковим договором №1 від 09 жовтня 2019 року до договору №13/03/59 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 13 березня 2017 року було змінено предмет договору - квартира з наступними технічними характеристиками: №59, загальна площа 31,00 кв.м, розташована на 10 поверсі за адресою: АДРЕСА_6 , порядок передачі майнових прав та доповнено розділ 4 договірну ціну та порядок розрахунків.

16 жовтня 2019 року відповідачу ОСОБА_2 передано об'єкт нерухомості згідно акту №15/10/59 приймання-передачі об'єкта нерухомості (майнових прав на об'єкт нерухомості) до договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №13/03/59 від 13 березня 2017 року. Також ОСОБА_2 передано повний пакет документів, необхідний для реєстрації права власності на квартиру.

13 березня 2017 року на підставі форвардного контракту №3600-А, укладеного між ТОВ «АЛП» та ТОВ «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «АКЕРС ІНВЕСТ», було придбано за 1 276 424,10 грн. базовий актив: майнові права на одну квартиру, яка стане об'єктом багатоповерхового будинку, в об'єкті будівництва «Будівництво торгово-розважального комплексу з житловим будинком з вбудовано-прибудованими приміщеннями на АДРЕСА_6 », базовим активом якого були майнові права на квартиру з наступними технічними попередніми (проектними) характеристиками: будівельний номер 60, загальна проектна площа 80,43 кв.м, розташоване на 10 поверсі в об'єкті капітального будівництва за будівельною (проектною) адресою: АДРЕСА_6 .

13 березня 2017 року між ТОВ «АЛП» та відповідачем ОСОБА_3 на виконання Форвардного контракту №3600-А, придбаного ОСОБА_3 за результатами публічного аукціону, проведеного Товарною Біржею «ПЕРСПЕКТИВА- КОММОДІТІ» на підставі договору купівлі продажу деривативу №36312-А укладено договір №13/03/60 купівлі-продажу майнових прав на квартиру.

Предметом договору №13/03/60 є майнові права на об'єкт нерухомості, згідно п.2.2. якого об'єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є об'єкт нерухомості, розташований в об'єкті капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_6 , а саме квартира будівельний №60, поверх 10, кількість кімнат 2 (дві), загальною проектною площею 80,43 кв.м., вартістю 1 276 424,10 грн.

Відповідно до п.4.2 договору №13/03/60 з урахуванням додаткового договору від 23 жовтня 2019 року, повна вартість майнових прав на зазначені нежитлові приміщення була сплачена ОСОБА_3 продавцю ТОВ «АЛП» 28 жовтня 2019 року.

Додатковим Договором №1 від 23 жовтня 2019 року до договору №13/03/60 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 13 березня 2017 року було змінено предмет договору, порядок передачі майнових прав, доповнено розділ 4 Договірну ціну та порядок розрахунків.

29 жовтня 2019 року відповідачу ОСОБА_3 передано об'єкт нерухомості згідно акту №30/10/60 від 29 жовтня 2019 року приймання-передачі об'єкта нерухомості (майнових прав на об'єкт нерухомості) до договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №13/03/59 від 13 березня 2017 року. Також ОСОБА_3 передано повний пакет документів, необхідний для реєстрації права власності на квартиру.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 листопада 2019 року №187493431 вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенко О.В. було прийнято рішення №49276082 від 22 жовтня 2019 року про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_7 за відповідачем ОСОБА_2 .

Підставою виникнення права власності зазначено: витяг з переліку інвесторів, серія та номер: б/н від 16 жовтня 2019 року, видавник: ТОВ «АЛП»; акт приймання-передачі об'єкта нерухомості (майнових прав на об'єкт нерухомості) до договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №13/03/59 від 13 березня 2017 року, серія та номер: 15/10/59, видавник ТОВ «АЛП» та ОСОБА_2 ; довідка про 100% оплату ТОВ «АЛП» №389 від 16 жовтня 2019 року, видавник ТОВ «АЛП»; додатковий договір №1 до договору №13/03/59 від 13 березня 2017 року купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 09 жовтня 2019 року, видавник: ТОВ «АЛП» та ОСОБА_2 ; договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру №13/03/59 від 13 березня 2017 року, видавник: ТОВ «АЛП» та ОСОБА_2 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 листопада 2019 року №187625056 вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенко О.В. було прийнято рішення №49485973 від 01 листопада 2019 року про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_8 за відповідачем ОСОБА_3 .

Підставою виникнення права власності зазначено: витяг з переліку інвесторів в новозбудованому багатоквартирному житловому будинку від 29 жовтня 2019 року видавник: ТОВ «АЛП»;довідка про 100% оплату ТОВ «АЛП» №392 від 28 жовтня 2019 року, видавник ТОВ «АЛП»; акт приймання-передачі об'єкта нерухомості (майнових прав на об'єкт нерухомості) до договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 13/03/60 від 13 березня 2017 року, видавник: ТОВ «АЛП» та ОСОБА_3 ; додатковий договір №1 до договору №13/03/60 від 13 березня 2017 року купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 23 жовтня 2019 року, видавник: ТОВ «АЛП» та ОСОБА_3 ; договір №13/03/60 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 13 березня 2017 року, видавник: ТОВ «АЛП» та ОСОБА_3 .

Позивач у позовній заяві вказував на те, що 27 квітня 2013 року між ним та ОСОБА_4 був укладений шлюб на території України. Після одруження він із дружиною переїхали до Королівства Норвегія на постійне місце проживання, де і продовжували проживати станом на дату подання позовної заяви. Зазначав, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками його дружини ОСОБА_4 , у зв'язку з чим протягом 2015-2016 року він прийняв рішення інвестувати власні грошові кошти через відповідача ОСОБА_2 у придбання об'єктів нерухомого майна у місті Київ з метою періодичного проживання. Враховуючи доброзичливі відносини з відповідачами, а також неможливість постійного перебування на території України, він доручив відповідачу ОСОБА_2 здійснити дії з пошуку об'єктів нерухомого майна для реалізації його мети інвестування.

Позивач вказував на те, що спірне нерухоме майно за усною домовленістю з відповідачем ОСОБА_2 повинно було бути зареєстроване на його ім'я, оскільки саме він у період з 27 березня 2017 року по 09 листопада 2017 року включно здійснив перерахування відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 149 000 Євро.

З виписки, що надана ПАТ АБ «Укргазбанк», вбачається, що за період з 27 березня 2017 року по 09 листопада 2017 року на рахунок № НОМЕР_2 відповідача ОСОБА_2 кількома платежами зарахована загальна сума у розмірі 149 100 Євро.

Позивач також на підтвердження своїх вимог надав виписку банку DNB, з якої вбачається, що позивачем були перераховані грошові кошти на банківський рахунок ОСОБА_2 з чітким зазначенням дати переказу, суми переказу в євро, отримувача коштів - «ОСОБА_10»/ «ОСОБА_9» UA - Україна, м. Київ, номер картки отримувача « НОМЕР_1 », відкритого в АБ «Укргазбанк», з чітким призначенням платежу - «payment for apartment (плата за житлове приміщення)».

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що відповідачі, свідомо, з умислом приховали від нього порядок оформлення речових прав на квартири та те, що в результаті укладення договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, особа покупця автоматично стає власником речових прав на об'єкт нерухомості.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі та їхня донька - третя особа ОСОБА_4 визнавали, що згадані вище грошові кошти дійсно шляхом банківського переказу з Королівства Норвегія здійснено позивачем та третьою особою, що на той момент була його дружиною. Проте, цільове призначення коштів було на придбання відповідачами власного нерухомого майна. Будь-яких договорів чи домовленостей з позивачем про реєстрацію права власності на квартири на ім'я останнього не було.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов'язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони - право на отримання ціни та обов'язок передати предмет договору наступному власнику.

Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Відповідно до статті 657 ЦК України обов'язковою (істотною) умовою договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна є укладення його в письмовій формі, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України; зокрема, відповідно до її частини п'ятої правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2022 року у справі №346/2238/15 (провадження №61-14680сво20), від 01 червня 2022 року у справі №372/2157/19 (провадження №61-18267св21), від 07 червня 2022 року у справі №756/15583/17 (провадження №61-20565св21), від 05 жовтня 2022 року у справі №372/2157/19 (провадження №61-6340св22) від 27 липня 2022 року у справі №201/5565/19 (провадження №61-14926св21), від 16 листопада 2022 року у справі №522/7408/20 (провадження № 61-4871св22), від 11 січня 2023 року у справі №461/56/20.

Звертаючись з вказаним позовом, ОСОБА_1 просив, зокрема, визнати договори купівлі-продажу майнових прав на квартиру №13/03/59 від 13 березня 2017 року та №13/03/60 від 13 березня 2017 року недійсними в частині покупця та перевести на нього права покупця за вказаними договорами.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (провадження №14-364цс19), від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження №14-499цс19).

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Особа, звертаючись із позовом до суду, має право пред'явити таку вимогу на захист свого цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, і призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (провадження №12-52гс20).

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майнових прав на квартиру №13/03/59 від 13 березня 2017 року та №13/03/60 від 13 березня 2017 року недійсними в частині покупця та переведення на позивача права покупця за вказаними договорами не підлягають задоволенню з інших підстав, оскільки позивач обрав неефективний спосіб захисту в цій частині вимог.

Оскільки позовні вимоги про визнання права власності на нерухоме майно, зміну рішень державного реєстратора та стягнення безпідставно набутих грошових коштів є похідними від вимог про визнання договорів купівлі-продажу недійсним в частині покупця та переведення на позивача права покупця, то у задоволенні зазначених вимог також необхідно відмовити.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , однак з помилкових мотивів, не врахувавши, що положеннями ЦК України не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору, отже судове рішення підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 лютого 2024 року.

Головуючий:

Судді: