КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Трусова Т.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1822/2024
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2023 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

встановив:

У вересні 2023 року ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідачі є мешканцями квартири АДРЕСА_1 , а позивач надає для зазначеного будинку послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, на підставі ліцензії.

Разом з тим, відповідачі своєчасно не оплачують надані позивачем послуги, внаслідок чого у них утворилась заборгованість, яка станом на 01 серпня 2023 року складає заборгованість за послуги з постачання централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 56 256,80 грн. Відповідачі як боржники, що прострочили виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язані сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової у розмірі 10389,73 грн та трьох процентів річних в сумі 2 999,59 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути солідарно на свою користь з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та за послугу постачання гарячої води у розмірі 56 256, 80 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 10 389, 73 грн та 3 % річних у розмірі 2999, 59 грн..

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У апеляційній скарзі вказує, що через невірне зазначення позивачем поштового індексу, вона отримала матеріали позовної заяви одночасно з рішенням суду, тому була позбавлена можливості висловити свої заперечення проти нього у строк, визначений ухвалою суду від 14 вересня 2023 року.

Звертає увагу на те, що весь будинок АДРЕСА_1 не є користувачем послуги з централізованого постачання гарячої води, оскільки всі квартири у будинку, у тому числі та, в якій мешкають вони, обладнані газовими колонками для підігріву води.

Зазначає, що у долученій до позову довідці про підключення та відключення будинків до теплопостачання зазначено, що у минулому опалювальному сезоні будинок був відключений від опалення 28 березня 2022 року. Проте ця інформація не відповідає дійсності, оскільки всім киянам, які не виїжджали з міста, відомо, що опалення було відключено ще 28 лютого 2022 року, тобто майже зразу після початку військового нападу росії. Однак позивач навмисно перекручує факти та намагається стягнути кошти за зайвий місяць.

ОСОБА_1 вказує, що поданий позивачем розрахунок неможливо вважати обґрунтованим, оскільки він не містить формули здійснення нарахувань. Позивачем невірно пораховано розмір інфляційної складової та 3% річних не лише через нерозкриття формули підрахунку основного боргу, а й через врахування періодів, менших за половину місяця. Судом першої інстанції правильність розрахунків не перевірено.

Також звертає увагу на те, що заборгованість може бути стягнута в межах строку позовної давності, який відповідно до ст. 257 ЦК України дорівнює 3 року, однак через недоліки оформлення позову та тим, що справа слухалась без виклику сторін вона фактично була позбавлена можливості реалізувати свої права шляхом подання заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, тому вважає доцільним подати таку заяву під час апеляційного оскарження рішення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 також подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 аналогічні з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Крім цього, на адресу суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, яке мотивоване тим, що його мобілізовано до лав Збройних Сил України та наразі він проходить службу на посаді солдата у військовій частині НОМЕР_1 .

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

В Україні Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який було затверджено Законом України 2102-IX від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан, який у подальшому продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», та який діє до цього часу.

Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено військовий обов`язок. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Крім того, згідно п.2 ч.1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи.

Зупинення провадження у справі не повинно призводити до затягування розгляду справи.

Обґрунтовуючи своє клопотання про зупинення провадження ОСОБА_2 вказує, що він проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від 01 грудня 2023 року, виданою військовою частиною НОМЕР_1 (а.с. 58). Тому заявник просив зупинити провадження у справі до повернення його із військової служби.

Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Результат аналізу пункту 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Отже, заявник не надав суду достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що він перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, оскільки до клопотання не додано наказ по особовому складу, а відтак, клопотання про зупинення провадження у справі задоволенню не підлягає.

Такі висновки відповідають позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 29 березня 2023 року по справі № 756/3462/20.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 .

Від позивача надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому він стверджує, що апеляційні скарги є необґрунтованими та безпідставними, просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що судом першої інстанції було всебічно та повно досліджено всі матеріали справи, а дане рішення законне та обґрунтоване.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 69 646,12 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до положень ЗУ «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10 квітня 2014 року № 1198-VII виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 01 липня 2014 року є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

ТОВ "Євро-Реконструкція" має ліцензію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на постачання теплової енергії, і надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води для будинку АДРЕСА_1 .

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до пунктів 18,20,30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-VІ (діяв до 01 травня 2019 року) договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання).

Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У газеті Хрещатик (№103(4503)) 23 липня 2014 року позивачем розміщено відповідне повідомлення, із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№111(4511)).

Оскільки, згідно з частиною 2 статті 641 ЦК України, реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу, є запрошенням укласти договір (оферту), якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях, то відповідно до статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її приєднання (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Закон України №2189-VІІІ від 09 листопада 2017 року «Про житлово-комунальні послуги», правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 та правилами надання послуг з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України (далі також - КМУ) від 11 грудня 2019 року №1182 визначено порядок укладання індивідуальних договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до ст. ст. 13 та 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно ч. 3 ст. 9 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються на рівні із споживачем усіма житло-комунальними послугами, та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільно правові права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладається як на споживача (відповідачів), так і на виконавця (позивача) (п.1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст. 8 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги").

Статтею 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що договір про надання комунальних послуг укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку. Частиною 5 статті 13 вище вказаного закону передбачено, що відмова від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладення договору з виконавцем не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Пунктом 13 правил надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 передбачено, що індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця.

Якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали договір з виконавцем то фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплати рахунку за надані послуги, факт отримання послуг. Договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між відповідачами та позивачем не був укладений, а також заява-приєднання до умов індивідуального типового договору послуг до ТОВ "Євро-Реконструкція" відповідачами також не надавалась.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, а також не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо вони фактично користуються ними зі згоди постачальника послуг.

Отже, з огляду на те, що відповідачі упродовж певного періоду споживали послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, вони зобов`язані оплатити позивачу усі фактично спожиті ними послуги (з централізованого опалення та гарячого водопостачання) у повному обсязі. Відповідачі зобов`язані оплатити надані позивачем послуги, якщо вони фактично користувалася ними. Відсутність договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача (відповідачів) від оплати послуг в повному обсязі.

Факт надання позивачем послуг з централізованого опалення, гарячого водопостачання серед іншого, підтверджується довідкою на включення та відключення централізованого опалення в будинку, де мешкають відповідачі (а.с. 10-12).

Згідно з умовами, визначеними цим договору, його предметом є зобов`язання виконавця своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами і на умовах, що передбачені договором.

Факт надання позивачем для будинку АДРЕСА_1 послуг з централізованого опалення протягом спірного періоду не спростований відповідачами та підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, а саме: ліцензією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на постачання теплової енергії, а також документами, складеними на їх виконання.

Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , а тому є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (а.с. 9, 27).

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що з лютого 2017 відповідачі не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та гарячого водопостачання.

На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано розрахунок, відповідно до якого станом на серпень 2023 за відповідачами рахується заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 56 256,80 грн (а.с. 7-8).

За положенням статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).

Визначаючи розмір заборгованості відповідачів за послуги з централізованого опалення, суд покладає в обґрунтування свого рішення наданий позивачем розрахунок як об`єктивний і належний доказ, що містить відомості щодо розміру нарахованих і сплачених відповідачами сум.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте жодних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідачі не надали.

За приписом статті 625 ЦК України боржники не звільняються від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції).

Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100.

Згідно з наданим позивачем розрахунком його втрати від інфляції станом на лютий 2022 склали 10 389,73 грн, та три проценти річних складають 2 999,59 грн.

Вказаний розрахунок суд вважає правильним і обґрунтованим, оскільки він виконаний за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення і не спростований відповідачами.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором, актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Враховуючи, що відповідачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 і є споживачами житлово-комунальних послуг, які надає позивач, заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення, трьох процентів річних та індексу інфляції в загальному розмірі 69 646,12 грн. підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційних скарг відповідачів, про те що через невірне зазначення позивачем поштового індексу вони несвоєчасно отримали матеріали позовної заяви, тому були позбавленні можливості висловити свої заперечення проти даного позову та реалізувати свої права шляхом подання заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, спростовуються наявними доказами в матеріалах справи.

Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України), то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Як видно із матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 були повідомлені про розгляд справи у суді першої інстанції, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 32, 33, 34). Однак, відповідачі не скористались своїм правом на подачу відзивів на позовну заяву, надання суду будь-яких пояснень по суті заявлених позовних вимог чи подання клопотань (зокрема, і щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності). Жодних поважних причин, які перешкоджали відповідачам подати до суду заяву про застосування позовної давності, апелянти суду не вказали.

Також доводи відповідачів, що весь будинок АДРЕСА_1 не є користувачем послуги з централізованого постачання гарячої води, оскільки всі квартири у будинку, у тому числі та, в якій мешкають вони, обладнані газовими колонками для підігріву води, а предметом спору у справі є стягнення заборгованості за надання послуг з централізованого опалення/постачання теплої енергії та постачання гарячої води, є безпідставними. Як вбачається з розрахунків які містяться в матеріалах справи (а.с. 7-8), спірну заборгованість нараховано виключно за надані послуги з централізованого опалення/постачання теплої енергії.

Інші доводи апеляційних скарг відповідачів не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до їх незгоди з висновками суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова