Провадження № 4-с/638/52/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Поддубкіної А.В.,

за участю державного

представника боржника ОСОБА_1 ,

представника стягувача Бережнової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на рішення, дії державного виконавця, стягувач ОСОБА_3 , виконавець: старший державний виконавець Холодногірсько- Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,-

ВСТАНОВИВ:

16.02.2024 ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в обґрунтування якої зазначає, що 19.01.2021 судом ухвалено рішення, яким збільшено розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього на користь ОСОБА_3 на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ОСОБА_4 звернулась до органів ДВС для примусового стягнення аліментів. 07.02.2024 від ДВС надійшов розрахунок заборгованості по аліментах, яким станом на 31.01.2024 встановлено заборгованість у розмірі 182 762,82 грн. Скаржник вказує, що він зарахований до особового складу в/ч НОМЕР_1 , з жовтня 2022 отримує грошове забезпечення як військовослужбовець. На думку, ОСОБА_2 старшим державним виконавцем при здійсненні розрахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів, як бази нарахування були помилково включені всі види грошового забезпечення, які отримує військовослужбовець за виконання бойових завдань. Посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» №146 від 26.02.1993, якою передбачено, що з військовослужбовців ЗСУ, інших утворених відповідно до законів України військових формувань утримання проводить з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом, скаржник просив заборонити державним виконавця включати до розрахунку розміру аліментів нараховані виплати не постійного характеру, у тому числі грошову компенсацію для оздоровлення, премію захисникам, винагороду за безпосередню участь у бойових діях, додаткову винагороду учасника бойових дій, винагороду додаткову 100 тис періодом з 01.10.2022.

28.02.2024 старшим державним виконавцем Кравченко Т.М. подано відзив на скаргу, у якому зазначено, що вимога боржника щодо заборони включати до розрахунку аліментів у процесі виконання виконавчого листа нараховані виплати не постійного характеру з 01.10.2022 є такою, що суперечить вимогам чинного законодавства. Постановою Кабінету Міністрів України №146 від 26.02.1993 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Разом з тим, постановою КМУ №1263 від 11.11.2022 внесено зміни до п. 8 переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, доповнено його після слів «з усіх видів грошового забезпечення» словами «інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується за період воєнного стану». У зв`язку з чим старший державний виконавець просила відмовити у задоволені скарги.

Адвокатом Бережновою Ю.Є., яка діє в інтересах ОСОБА_3 , подано заперечення на скаргу, у яких зазначено, що скарга не відповідає вимогам, встановленим законодавства, до неї не надано доказів надсилання (надання) іншим учасникам справи. Боржником не зазначено статусу стягувача та в учасниках справи вказано лише дані виконавця, але не вказано його статусу. До справи додано незрозуміли довідки про нарахування в/ч, однак в додадках до скарги вказані довідки не зазначені. Копія рішення, яка додана, фактично не є копією, а лише роздруківка оприлюдненого тексту з ЄДРСР, скаргу подано з порушенням вимог ст. 175 ЦПК України. Посилання боржника на рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі 200/5237/22 як на сталу судову практику не відповідає дійсності, оскільки воно не набрало законної сили та переглядається апеляційним судом. Посилання на те, що виконавцем помилково враховано до бази нарахувань додаткову винагороду, премії, винагороду за участь у бойових діях не базується на вимогах закону. Постановою КМУ №1263 внесено зміни до пункту 8 переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», доповнено його після слів «з усіх видів грошового забезпечення» словами «інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану». Окрім того, представник стягувача вказує, що вимоги скарги боржника не підлягають задоволення, оскільки, на її думку, виходять за межі повноважень суду та здорового глузду. Боржник не зазначає, яке саме рішення, дії чи бездіяльнсть оскаржується, яким чином порушуються права боржника і яким чином це необхідно усунути. У зв`язку з чим просила відмовити у задоволені скарги.

У судовому засіданні представника боржника ОСОБА_2 ОСОБА_1 підтримала скаргу, просила задовольнити, з підстав викладених у ній.

Представник стягувача ОСОБА_3 адвокат Бережнова Ю.С. у судовому засіданні заперечувала проти скарги, просила відмовити у її задоволенні, з підстав, викладених у запереченнях.

Старший державний виконавець Кравченко Т.М. звернулась з заявою, у якій просила у зв`язку з великою завантаженістю та неможливістю своєчасно прибути у судове засідання, проводити розгляд справи без представника відділу, просила врахувати позицію, викладену у відзиві.

Суд, вислухавши представника боржника, представника стягувача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного:

19.01.2021 рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №638/15016/20 збільшено розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на підставі рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 16.02.2012 №2011/533/2012, шляхом стягнення аліментів на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 19.02.2021.

23.02.2021 судом видано виконавчий лист, який стягувачем ОСОБА_3 пред`явлено до виконання.

ОСОБА_2 не погодився з тим, що стягнення аліментів відбувається з його грошового забезпечення, як військовослужбовця, з усіх видів забезпечення, в тому числі і з тих, що мають не постійний характер, у зв`язку з чим звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ECHR у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). У Рішенні ECHR у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» (далі Закону) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З наданого скаржником розрахунку заборгованості по аліметам, складеного 16.02.2023 державним виконавцем Холодногірсько- Новобарського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вбачається, що у ОСОБА_2 станом на 08.06.2023 наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 37951,53 грн.

У відзиві на скаргу старшим державним виконавцем вказано, що на теперішній час нарахування аліментів проводиться з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №№1263, якую внесено зміни до пункту 8 переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», доповнено його після слів «з усіх видів грошового забезпечення» словами «інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану».

Частинами 1,3,4,8статті 71 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику уразі: 1)надходження виконавчого документа на виконання відстягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3)надіслання постановина підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи -підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4)надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжено, та він триває дотепер.

Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Отже, додаткові виплати проводяться тільки в період дії воєнного стану, тобто мають тимчасовий характер.

Підпунктом 2 пункту 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 передбачено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати.

При цьому, пунктом 8 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 у редакції, яка діяла до 16 листопада 2022 року передбачено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших військ, Держспецзв`язку, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, ДСНС та Державної кримінально-виконавчої служби утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, що надається щомісячно (оклад за штатною посадою, оклад за військове або спеціальне звання, відсоткова надбавка за вислугу років, вчене звання і науковий ступінь, кваліфікацію та умови служби).

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2022 року № 1263, яка набрала чинності 16 листопада 2022 року, внесено зміни до пункту 8 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146, доповнивши його після слів «З усіх видів грошового забезпечення» словами «інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується за період воєнного стану».

Таким чином, у редакції Переліку, чинній з 16листопада 2022року визначено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.

Отже, законодавством чітко визначено, що утримання аліментів з військовослужбовців Збройних Сил України провадиться з додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану. Тому доводи скаржника, що вказана додаткова винагорода військовослужбовця не може враховуватися у загальний розмір грошового забезпечення, з якого відбувається стягнення аліментів, оскільки вона не має постійного характеру і нараховується виключно на підставі наказу командирів, не обґрунтовані та судом не враховуються.

З огляду на викладене, враховуючи, що нарахування аліментів державним виконавцем проведено відповідно до норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення скарги.

Не приймаються судом доводи, викладених представником стягувача у запереченнях щодо того, що боржником, при звернені до суду з зазначеною скаргою, порушено норми ст. 183 ЦПК України, тобто не надано доказів надсилання скарги іншим учасникам справи.

Звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність виконавця є формою звернення за судовим захистом на стадії виконання судового рішення, тому до скарги, яка подається відповідно до статті 447 ЦПК України, застосовуються загальні вимоги (правила) щодо форми та змісту позовної заяви, а не правила, які процесуальний закон визначив для заяв з процесуальних питань (стаття 182 ЦПК України). Це пояснюється тим, що Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» - це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ, а тому, до скарг, якими ініціюється початок провадження у справі на дії виконавця, застосовуються загальні положення позовного провадження, у тому числі, залишення скарги без руху, якщо є для цього підстави».

Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 761/16863/14-ц (провадження № 61-9843св21).

Посилання представника стягувача, що суд повинен був залишити скаргу без руху, відповідно до ст. 185 ЦПК України, також не приймаються судом до уваги, оскільки право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року; "Беллет проти Франції" від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Окрім того, після звернення до суду зі скаргою ОСОБА_2 уповноваженим працівником апарату суду було відскановано матеріали скарги та приєднано до «реєстраційної картки вхідного документа» у справі №638/15016/20, провадження №4-с/638/52/24.

Представник як скаржника (адвокат) так і державний виконавець, відповідно до ч. 6 ст. 14 ЦПК України, повинні зареєструвати свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

А отже, як представник стягувача так державний виконавець мали змогу ознайомитись зі скаргою через систему «Електронний суд», що і було ними зроблено, адже ними підготовлено відзив на скаргу та заперечення.

Посилання представника стягувача, що боржником не визначено статусу учасників справи, є помилковим на суперечить матеріалам скарги, адже при звернені до суду боржником чітко зазначено боржника, виконавця та стягувача.

Ч. 1 ст. 447 ЦПК України визначає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою.

ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник (ч. 1 ст. 15).

Отже, з урахуванням приписів ЦПК України та ЗУ «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник, що і зазначено ОСОБА_2 у своїй скарзі.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.451 ЦПК України - за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Приймаючи до уваги викладене, з урахуванням того, що судом не було встановлено порушення прав стягувача, суд приходить до висновку про відмову у задоволені скарги.

Керуючись ст.18, 447-451 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на рішення, дії державного виконавця, стягувач ОСОБА_3 , виконавець: старший державний виконавець Холодногірсько- Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 15-денний строк з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 04.03.2024.

Суддя І.В. Семіряд