Справа № 344/6486/23
Провадження № 22-ц/4808/249/24
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Девляшевського В. А.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар Струтинська Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» адвоката Наконечної Альони Вікторівни на рішення Івано-Франківського міського суду від 20 листопада 2023 року в складі судді Татарінова О. А., ухвалене в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 27 листопада 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним та повернення незаконно списаних коштів,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача АТ КБ «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору,- ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним та повернення незаконно списаних коштів.

В обґрунтування позовну зазначила, що 06 липня 2016 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг. Вказаний договір укладено на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. При цьому, контактним номером телефону позивача у згаданій анкеті було вказано абонентський номер телефону НОМЕР_1 , який закріплено за нею ще з травня 2015 року. В подальшому, відповідачем на підставі угоди від 20 жовтня 2017 року було відкрито позивачу картковий рахунок та випущено банківську карту. Станом на 26 липня 2022 року відповідачем було встановлено позивачу кредитний ліміт в межах суми 100 000 грн., що підтверджується банківською випискою від 26 липня 2022 року.

26 липня 2022 року в проміжку з 12:12 год. до 12:14 год., позивачка виявила, що з її карткового рахунку без її згоди та сприяння, відповідачем було здійснено переказ грошових коштів в загальній сумі 94 470,65 грн. на банківську картку, що належить ОСОБА_2 , з яким позивачка знайома не була, а також списано комісію банку за виконання даного переказу у сумі 3 778,85 грн.

Зрозумівши, що таке списання коштів з карткового рахунку відбулось неправомірно та мало ознаки крадіжки, позивачка о 12:21 год. звернулася із заявою на гарячу лінію банку «3700» та повідомила про подію викрадення грошових коштів, а також попросила заблокувати її карту. Після цього, о 13:45 позивач звернулася із заявою про кримінальне правопорушення до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, на підставі якої було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за номером 0000502 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та яке на даний час триває.

Наступного дня, 27 липня 2022 року позивачем було подано до відділення № 2 банку у м. Івано-Франківськ заяву про проведення перевірки даного факту неправомірного списання коштів та відновлення залишку коштів на рахунку. Розглянувши вказану заяву, банк повідомив позивачку про те, що не може повернути кошти, так як 26 липня 2022 року з її платіжної картки були зняті грошові кошти, а для цього був правильно введений ПІН-код картки. Однак, як стверджує позивач, нею нікому та ніколи не розкривалися відомості ані про ПІН-код картки, ані про пароль та логін для доступу до додатку «Приват 24».

Крім того, неправомірне списання коштів банком з карткового рахунку позивача відбулось не у зв`язку із зняттям таких грошових коштів з її платіжної картки, а за результатами неналежного переказу банком суми коштів на рахунок невідомого для позивача ОСОБА_2 .

В подальшому АТ КБ «Приватбанк» було нараховано позивачу та списано з її карткового рахунку відсотки за використання кредитного ліміту. За розрахунком позивача баланс на її картковому рахунку станом на 21 березня 2023 року має становити 103 972,40 грн. Однак, відповідно до виписки від 21 березня 2023 року, сума такого балансу складає лише 168,02 грн. Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» було неправомірно списано з карткового рахунку позивача кошти в сумі 103 804,38 грн., що з огляду на наведені вище обставини свідчить про порушення її законних прав та інтересів, які підлягають захисту судом шляхом визнання кредитного договору недійсним та повернення незаконно списаних коштів.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсною угоду № SAMDNWFC9, укладену 26 липня 2022 року між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 на суму 94 470,65 грн.

Зобов`язано АТ КБ «Приват Банк» відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , відкритому у АТ КБ «Приват Банк», у якому він був перед виконанням операцій зі зняття коштів, із залишком коштів в розмірі 94 470,65 грн., списаної комісії в розмірі 3 778,85 грн.

Зобов`язано АТ КБ «Приват Банк» повернути на картковий рахунок ОСОБА_1 суму списаних відсотків в розмірі 5 554, 88 грн. та стягнути судовий збір у розмірі 2 147, 20 грн.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» адвокат Наконечна А. В. посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що через шахрайські дії третіх осіб з кредитної картки позивачки 26 липня 2022 року були списані грошові кошти у сумі 98 249 грн. Проте, таке списання відбулося внаслідок компрометації самим клієнтом логіну входу в «Приват24», в результаті чого було здійснено вхід зловмисником та здійснено транзакцію по переказу коштів. Отже, маючи докази того, що ОСОБА_1 самостійно своїми діями призвела до того, що з її карток було списано певну суму коштів, суд без достатніх правових підстав ухвалює рішення про задоволення її позовних вимог.

На підтвердження своєї позиції апелянт зазначає, що згідно «Умов і правил надання банківських послуг» та наявності судової практики та вимог чинного законодавства «Банк не несе відповідальність у разі, якщо інформація про рахунки клієнта, картку, паролі системи «Приват24» або проведених клієнтом операціях стане відома іншим особам в результаті несумлінного виконання клієнтом умов їх зберігання і використання. Також «клієнт несе відповідальність за усі операції, що проводяться в підрозділах банку, через облаштування самообслуговування, систему «Приват24» з використанням передбачених дійсними Умовами засобів його ідентифікації і аутентифікації».

Таким чином, оскільки обставини вчинення порушень і неправомірних дій з боку банку, позивачем не доведено, вказане виключає відповідальність відповідача згідно з умовами договору та вимогами законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Дутка І. М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими та такими, що не спростовують законності оскаржуваного судового рішення.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядаєсправу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «Приватбанк» адвоката Наконечної А. В., яка просила скаргу задовольнити, пояснення представника позивачки адвоката Дутки І. М., який просив залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині визнання кредитного договору недійсним скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банком не підтверджено належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за кредитною карткою, тому необхідно визнати недійсною кредитну угоду, а банк необхідно зобов`язати повернути кошти, списані з рахунку позивачки на виконання цієї угоди.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що абонентський номер телефону НОМЕР_1 з травня 2015 року закріплено за ОСОБА_1 , що підтверджується замовленням (особовий рахунок № НОМЕР_3 ), заявою про перереєстрацію від 12 травня 2015 року та заявою про надання послуг «Перереєстрація номеру» від 08 травня 2015 року (а.с. 20-22).

06 липня 2016 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», (яке в подальшому реорганізованого в Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк») та ОСОБА_1 , укладено договір про надання банківських послуг. Вказаний договір укладено на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Із зазначеної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку контактним номером телефону ОСОБА_1 вказано абонентський номер телефону НОМЕР_1 (а.с. 32).

З протоколу про прийняття заяви ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення та іншу дію, складеного 26 липня 2022 року старшим дізнавачем СД Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Капітанчук О. В. встановлено, що 26 липня 2022 року в період часу з 12:12 год. по 12:14 год. в м. Івано-Франківську невідома особа шляхом зловживання довіри заволоділа грошовими коштами із банківської карти «ПриватБанку» НОМЕР_2 (а.с. 37-38).

26 липня 2022 року за заявою ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000502 внесено відомості за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (а.с. 42).

Із пояснень ОСОБА_1 вбачається, що дана банківська карта прив`язана до її мобільного н.т. НОМЕР_4 . Доступу третіх осіб до її банківської карти немає. На її мобільному телефоні встановлено додаток «Приват24», який прив`язаний до її номеру телефону. Вхід до «Приват24» здійснюється за «Face ID» або паролю. Так, 26 липня 2022 року о 12:12 год. вона знаходилась по місцю проживання та в «Приват 24» їй надійшло повідомлення. В свою чергу вона зайшла в «Приват24» за допомогою «Face ID» почала читати повідомлення: « Вашу карту пере випущено на digital карту, після чого додаток «Приват24» закрився. В цей час на її мобільний номер телефону зателефонував номер НОМЕР_5 та автовідповідач запитав підтвердження входу до «Приват24», на що вона підтвердила. В цей час із її банківської карти було знято грошові кошти 4 рази по сумі 20100,13 грн. та один раз 14070,13 грн. Грошові кошти знімались в період часу з 12:12 год. по 12:14 год. телефонний дзвінок було здійснено в 12:15 год. Зазначила, що на будь які посилання не заходила. Отримавши виписку із ПриватБанку отримувачем коштів був ОСОБА_2 м. Ніжин. Дану особу ОСОБА_1 не знає (а.с. 39).

Відповідно до рапорту заступника начальника ВКП Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Зарубенко Є. в ході проведення оперативно-розшукових заходів було встановлено повні анкетні дані особи на рахунок якої було переведено кошти ОСОБА_1 , ним виявився ОСОБА_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , користується мобільним телефоном НОМЕР_6 (а.с. 47).

27 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до заступника керівника відділення № 2 ПриватБанку із заявою про проведення перевірки факту неправомірного списання коштів та відновлення залишку коштів на рахунку (а.с. 33-34).

Так, із листа спеціаліста 2-го рівня по роботі з запитами клієнтів та держорганів ГО ПриватБанку від 09 серпня 2022 року встановлено, що Банк повідомив ОСОБА_1 про те, що не може повернути кошти, так як 26 липня 2022 року з її платіжної картки були зняті грошові кошти, а для цього був правильно введений ПІН-код картки (а.с. 35-36).

Із службової перевірки щодо обставин несанкціонованих транзакцій з карткового рахунку клієнтки ОСОБА_1 (пригода СБ ІТ №19890) від 22 червня 2023 року встановлено, що 27 липня 2022 року в Банк звернулася клієнт ОСОБА_1 (реф. НОМЕР_7 ) із заявою (1, 2) про те, що 26 липня 2022 року на її телефон НОМЕР_1 прийшло СМС повідомлення про випуск карти. Коли вона хотіла зайти в Приват24, їй поступив дзвінок з банку, де вона підтвердила вхід в Приват24. Одразу після того їй надійшли СМС повідомлення про списання коштів з її карти. Згідно «історії змін карток» карта НОМЕР_8 випущена 26 липня 2023 року в Приват24, згенеровано новий PIN-код (додаток), після чого через термінал самообслуговування ТС204421 (м. Ніжин, вул. Шевченка, буд. 21, Критий ринок) з введенням PIN-коду (додаток) кошти були переведені на карту НОМЕР_9 клієнта ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_10 ).

Аналізом логінів входів за 25-26 липня 22 року в «Приват24» під акаунтом клієнта НОМЕР_1 ОСОБА_1 відбувалися входи з не типового для клієнта девайса, провайдер Варшава.

Наявна інформація з «Архіву повідомлень», де зафіксовано 25-26 липня 2023 року постійні входи в «Приват24» під акаунтом клієнта НОМЕР_1 ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 (додаток 1 2. 3), логін та пароль не змінювалися, тобто зловмисник володів статичним паролем на вхід в «Приват24» і дана інформація суперечить показам заявника щодо нерозголошення конфіденційної інформації. Авторизація в ТСО при переказі коштів проводалась по карті НОМЕР_8 заявника (додаток). Карти НОМЕР_12, НОМЕР_13 внесені в список скомпрометованих карт. В банкоматній мережі ПриватБанку вказані карти не використовувались. Карта НОМЕР_9 ОСОБА_2 заблокована із залишком коштів 1,63 грн. ОСОБА_2 знаходиться в списку обмежень з кодифікатором 1.41 «Шахраї в електронних операціях» (ід від 29.07.2022 р., коментар: НПС 15688044 REF:220729EC150317HIQ171) (а.с. 108-110).

Згідно Деталізації по локальним і роумінговим дзвінкам абонента НОМЕР_11 з 25 липня 2022 року по 27 лютого 2022 року встановлено, що 26 липня 2022 року о 12:15:21 та 12:34:19 зафіксовано телефонний дзвінок з номера НОМЕР_5 (а.с. 25).

Як вбачається із виписки по рахунку позивача, згідно «історії змін карток» карта НОМЕР_8 випущена 26 липня 2023 року в Приват24, згенеровано новий PIN-код, після чого через термінал самообслуговування ТС204421 (м. Ніжин, вул. Шевченка, 21, Критий ринок) з введенням PIN-коду кошти були переведені на карту НОМЕР_9 клієнта ОСОБА_4 .

Із службової перевірки щодо обставин несанкціонованих транзакцій з карткового рахунку клієнтки ОСОБА_1 (пригода СБ ІТ № 19890) від 22.06.2023 року встановлено, що аналізом логінів входів за 25-26 липня 2022 року в «Приват24» під акаунтом клієнта НОМЕР_1 ОСОБА_1 відбувалися входи з не типового для клієнта девайса, провайдер Варшава.

Судом встановлено, що дії третіх осіб призвели до оформлення кредитної угоди № SAMDNWFC9 від 26 липня 2022 року та списання з кредитної картки позивача грошових коштів у сумі 98 249 грн., а банком порушені вимоги чинного законодавства, оскільки є факт здійснення операцій за кредитним рахунком особи, які нею не замовлялися та не оформлювалися, що підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада2014 року № 705 (тут і далі в редакції Положення на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу VI Положення).

Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, від 26 липня 2023 року у справі № 759/23568/20 (провадження № 61-2798св23), від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22 (провадження №61-8249св23) та інших.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), зроблено висновок, що: «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Разом з тим банком не доведено, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, зокрема, знімати кошти.

Невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ y мережі «Інтернет», і саме клієнт несе повну відповідальність за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІН - коду або нанесених на картці даних, а також за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до розголошення ПІН - коду або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.

При цьому, саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача (про який зазначає банк), не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Матеріали справи не містять Умов і правил надання банківських послуг, підписаних відповідачкою, тому їх не можна розцінювати як частину договору банківського обслуговування.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що банком не підтверджено належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за кредитною карткою, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції щодо зняття коштів на загальну суму 94 470,65 грн., а тому суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав відповідача відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 .

Отже, оскільки не доведено волевиявлення ОСОБА_1 на зняття коштів, підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 не має.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено (пункт 7.18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц).

Таким чином суд першої інстанції безпідставно визнав недійсною угоду № SAMDNWFC9 від 26 липня 2022 року на суму 94 470,65 грн., оскільки фактично ця угода не укладалася, а відтак рішення суду в цій частині необхідно скасувати та в задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Керуючись статтями 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» адвоката Наконечної Альони Вікторівни - задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 20 листопада 2023 року в частині задоволення позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 березня 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

Є. Є. Мальцева