29.02.2024 Справа № 363/4519/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лукач О.П.,

за участю секретаря Мітясова Д.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Матвійчука Д.В.,

представника відповідача адвоката Чекарьова Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Вишгороді у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

22 серпня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області, засобами поштового зв`язку та за підписом представника позивача адвоката Матвійчук Д.В., надійшла вказана позовна заява, у якій позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 40000 гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути судові витрати, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, зазначивши, що позивачем уже понесено витрати на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн, а докази понесених витрат на правову допомогу будуть подаватися відповідно до пункту 8 статті 141 ЦПК України.

В обґрунтування позову зазначено, що з 6 жовтня 2020 року по 13 липня 2023 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 , який проживає з позивачем. З липня 2022 року відповідач проживає окремо та з квітня 2023 року добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини у повній необхідній мірі не надає, від підписання договору утримання дитини відмовляється. За період з січня 2022 року по квітень 2023 року, грошова допомога на утримання дитини надавалась відповідачем в розмірі 40000 грн., шляхом перерахування на банківську карту позивача. Позивач зі свого боку, прикладає всі зусилля для забезпечення потреб спільної дитини, але це не дозволяє їй в повному обсязі задовольнити її повноцінне здорове харчування, купівлю необхідного дитячого одягу, взуття та косметики, оплатити розвиваючі здібності гуртки, ліки у разі хвороби та інші життєві необхідності для дитини. Батько наразі не вважає за потрібне продовжувати повноцінно утримувати свою малолітню дитину, не проявляє належного інтересу щодо її виховання.

Позивач зазначає, що відповідач є працездатним, офіційно працевлаштований та може надавати матеріальну допомогу, оскільки є директором, засновником та кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО ТРЕЙДИНГ» та за 2022 рік дохід від діяльності підприємства становив 1056600,00 грн. Також відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, основна діяльність, за код КВЕД 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування. На підтвердження стабільного доходу та заробітної платні, до позову долучено клопотання про витребування доказів.

Як зазначено позивачем, відповідач не звертає ніякої уваги, на неодноразові її прохання та вимоги про сплату аліментів та допомоги по утриманню спільної дитини, залякує матір та погрожує викраденням дитини, про що до Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Київській області подавалася Позивачем заява реєстраційний номер №11626,11640 від 10.08.2023.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 серпня 2023 року, для розгляду зазначеного позову визначено головуючого суддю Лукач О.П.

Після виконання вимог частини восьмої статті 187 ЦПК України, ухвалою суду від

28 серпня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження. Розгляд справи призначено на 11:30 18 жовтня 2023 року, про що повідомлено сторін.

04 жовтня 2023 року представник відповідача адвокат Бочарова Г.О. ознайомилася із матеріалами справи.

13 жовтня 2023 року до суду, через систему «Електронний суд», надійшло клопотання представника позивача адвоката Матвійчука Д.В. про витребування доказів.

17 жовтня 2023 року до суду представником відповідача адвокатом Бочаровою Г.О. подано відзив на позовну заяву, з додатками, у якому, відповідач, заперечуючи проти заявлених позивачем вимог щодо суми стягнення аліментів у розмірі 40000,00 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн, вважає за можливе стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 16,4% від заробітку (доходу), щомісячно від дня ухвалення рішення і до досягнення дитиною повноліття. У відзиві зазначено, про невідповідність дійсним обставинам, тверджень позивача про відсутність добровільної матеріальної допомоги від відповідача, оскільки згідно виписки із банку, він перераховує аліменти на дитину щомісячно на картковий рахунок позивача, в тому числі з квітня місяця по теперішній час. Крім цього, відповідач з початку літа і до кінця серпня, повністю займався оздоровленням сина, а саме весь цей час дитина перебувала переважно з відповідачем, належним чином доглянута, перебуваючи біля Балтійського моря в Німеччині, де проводився відпочинок. Також 16.07.2023 відповідач возив дитину на оздоровлення до м. Анталії про, що свідчать квитки на літак та готельний ваучер в якому зазначений малолітній ОСОБА_3 2019 року народження. Дитині були придбані всі необхідні речі. Також відповідач зазначає, що з листопада 2022 року та по липень 2023 року відповідач сплачував оренду житла у Німеччині для позивача з її дитиною від першого шлюбу та їх спільного сина. Здійснював повне забезпечення обох дітей, сплачував повне навчання та відвідування закладів дітьми. Забезпечував харчуванням та всім необхідним.

Щодо відсутності у відповідача утриманців, у відзиві зазначено, що відповідач має на утриманні ще одного сина від першого шлюбу ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та на утримання якого теж щомісячно сплачуються аліменти. На утриманні відповідача також перебувають мати-пенсіонерка, та батько, який є особою з інвалідністю 3 групи, які також потребують регулярної допомоги відповідача.

Відповідач заперечує проти стягнення з нього аліментів у твердій сумі, вважає, що оскільки він офіційно працевлаштований та має регулярний щомісячний дохід, аліменти мають стягуватися у процентному відношенні від заробітку, а у зв`язку із тим, що відповідач має двох дітей, він має сплачувати 1/3 частину від свого заробітку на двох дітей, тобто 33%. (тридцять три) відсотки. А у зв`язку із тим, що діти у відповідача від різних матерів, то він повинен сплачувати по 16,5 % від доходу на кожну дитину.

Відповідач не заперечує, що є директором ТОВ «ЕКО ТРЕЙДИНГ» та згідно довідки від 12.10.2023 його оклад за місяць складає 7000,00 гривень, а зазначена позивачем сума доходу товариства не є прибутком, а тільки валовим доходом товариства та не може братися до уваги при здійсненні розрахунку суми аліментів. Також, відповідач не заперечує, що здійснює підприємницьку діяльність та займається продажем та налаштуванням рахувальних машин, проте з початком військових дій таку діяльність здійснювати не зовсім можливо, оскільки всі лічильні машини є виробництва Китаю та поставка яких здійснювалась через РФ та Республіку Білорусь, з якими взаємодія припинена. Також у відповідача наявний один працівник, якому він сплачує заробітну плату та податки. Відповідно до довідки №12/10-1 від 12.10.2023 року чистий дохід ФОП за минулих шість місяців склав 105 237,60 гривень, що орієнтовно складає на місяць 17 539,60 гривень, і цей дохід є не регулярним.

Щодо витрат на правову допомогу, понесених позивачем у розмірі 15000,00 грн, у відзиві зазначено, що вказана сума є завищеною та необґрунтованою, оскільки дана справа не входить до категорії складних справ, та позивач могла скористатися послугами безкоштовної правової допомоги або шаблоном позову про стягнення аліментів, зразок якого можна знайти не тільки в інтернеті, але і на сайті суду, а також наявні зразки роздруковані у Вишгородському районному суді. Відповідно до висновку колегії суддів Касаційного господарського суду ВС в постанові від 1 серпня 2019 року у справі №915/237/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо встановить, що розмір гонорару є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Просить суд не застосовувати до відповідача стягнення вищенаведеного гонорару.

У судове засідання, призначене на 18 жовтня 2023 року, з`явились представник позивача адвокат Матвійчук Д.В. та представник відповідача адвокат Бочарова Г.О.

У судовому засіданні, за клопотанням представника позивача, з урахуванням думки представника відповідача, частково задовольнивши клопотання представника позивача, ухвалою суду від 18 жовтня 2023 року витребувано у Державної податкової служби України інформацію про доходи отримані відповідачем, за період з 1 січня 2023 року по 10 жовтня 2023 року, у зв`язку чим у судовому засіданні оголошено перерву до 14:00 20 листопада 2023 року.

У судове засідання, призначене на 20 листопада 2023 року з`явилися представники сторін. Витребувані ухвалою суду від 18 жовтня 2023 року докази до суду не надійшли.

За відсутності витребуваних судом матеріалів, з урахуванням думок представників сторін, у судовому засіданні продовжено перерву до 11:00 14 грудня 2024 року та повторно надіслано до Державної податкової служби України копію ухвали суду від 18.10.2023 про витруювання доказів.

Після судового засідання, 20 листопада 2023 року, головуючому судді передано заперечення представника позивача на відзив на позовну заяву, які надійшли на електронну адресу суду цього самого дня.

Судове засідання, призначене на 14 грудня 2023 року не відбулося, у зв`язку із відсутністю головуючого судді через тимчасову непрацездатність (лікарняний). Наступну дату судового засідання визначено 29 лютого 2024 року о 14:00 про що повідомлено учасників провадження.

02 січня 2024 року до суду від Державної податкової служби України надійшла витребувана ухвалою суду від 18.10.2023 інформація.

У судове засідання, призначене на 29 лютого 2024 року з`явилися позивач та її представника адвокат Матвійчук Д.В., а також представник відповідача адвокат Чекарьов Є.В.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, уточнивши при цьому, що з відповідачем не проживають разом з вересня 2022 року, а не з липня 2022 року, як про те зазначено у позовній заяві. Щодо наявності у відповідача дитини від першого шлюбу знала, проте не знала, що треба було повідомляти про це адвоката та суд.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі, оскільки батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Зазначив, що відповідач приховує свій дохід та, будучи директором товариства, зменшує розмір заробітної плати для податкової. Також, представник позивача заявив про надання ним доказів щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу, після ухвалення судом рішення, відповідно до вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України.

Представник відповідача адвокат Чекарьов Є.В. заперечив проти задоволення позову, посилаючись на викладені у відзиві підстави щодо обставин справи, розміру та виду аліментів заявлених позивачем, а також щодо завищених витрат на правову допомогу. У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що відповідач має на утриманні сина від першого шлюбу, а також мати-пенсіонерку та батька-інваліда, які потребують його підтримки. Оскільки відповідач офіційно працює, тому аліменти необхідно стягувати з нього у частці, а не у твердій сумі, як про те просить позивач. Також зазначив про завищення та необґрунтованість витрат на правову допомогу, враховуючи, що складання позовної заяви про стягнення аліментів не є складним.

Заслухавши позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши у судовому засіданні письмові докази у справі, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого є: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_5 (а.с. 16).

06 жовтня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали шлюб, який було зареєстровано Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №371. Після укладення шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с. 12).

Представник позивача, зазначаючи у позовній заяві про розірвання укладеного між позивачем та відповідачем шлюбу рішенням Вишгородського районного суду Київської області у справі №363/1637/23 від 13 липня 2023 року, при цьому долучає до позову текст вказаного рішення, що роздруковано з Єдиного державного реєстру судових рішень з знеособленими учасниками справи, а не належним чином засвідчену копію судом із відміткою про набрання ним законної сили (а.с. 13-15).

Так, відповідно до частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на повний доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону.

Законом передбачено, що суд який розглядає справу, може самостійно при здійсненні судочинства використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Таким чином, дослідивши зміст рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 липня 2023 року у справі №363/1637/23 (набрало законної сили 15.08.2023), встановлено, що вказаним судовим рішенням, задовольнивши позов ОСОБА_2 , розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 06 жовтня 2020 року у Вишгородському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 371.

Залишено після розірвання шлюбу ОСОБА_1 шлюбне прізвище « ОСОБА_6 » (а.с. 166-167).

Як зазначається позивачем та це не заперечується представником відповідача, вони проживають окремо з вересня 2022 року, а спільна дитина проживає з матір`ю, що також підтверджується матеріалами справи (а.с. 17, 18).

Звертаючись до суду із позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання спільної дитини у розмірі 40000,00 гривень, позивач вказує, що відповідач з квітня

2023 року добровільно матеріальну допомогу в повній необхідній мірі на дитину не надає, при цьому має можливість її надавати,будучи директором товариства, та не має інших утриманців.

Як убачається із виписки по надходженням на банківську картку позивача за період з 01.01.2022 по 31.12.2022, відповідачем здійснювалися грошові перекази на банківську картку позивача по декілька разів на місць різними сумами, в тому числі, починаю з часу окремого їх проживання з липня 2022 року, як про те зазначено у позові, та з вересня

2022 року, як про те зазначила позивач у судовому засіданні (а.с. 24-30).

Також, згідно виписки по надходженням на банківську картку позивача за період з 01.01.2023 по 01.08.2023 відповідачем здійснювалися грошові перекази на банківську картку позивача до 11 лютого 2023 року по декілька разів на місяць різними сумами, а у подальшому, у травні 2023 року здійснено двічі переказ у розмірах 19000,00 та

20000,00 гривень, у червні 20000,00 грн, у липні 11400, 00 грн (а.с. 19-23).

Встановлені судом обставини, щодо надання матеріальної допомоги відповідачем, не заперечувалися позивачем у судовому засіданні.

Відтак твердження позивача про те, що вона одноосібно займається утриманням дитини, спростовується наданими відповідачем доказами. При цьому, позивачем не надано доказів, на підтвердження витрат на дитину саме у такому розмірі та, у якому розмірі позивач, виконуючи свій батьківський обов`язок, здійснює витрати на забезпечення дитини, зазначивши у судовому засіданні, що також офіційно працює.

Так, як убачається із долучених до позовної заяви матеріалів, відповідач є директором ТОВ «ЕКО ТРЕЙДИНГ» (а.с. 31-32, 33-34).

Позивач, звертаючись до суду про стягнення з відповідача аліментів, зазначає, що він є директором, засновником та кінцевим бенефіціарним власником вказаного товариства, та за 2022 рік дохід від діяльності підприємства становив 1 056 600 (один мільйон п`ятдесят шість тисяч шістсот) гривень 00 копійок. Також Відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, основна діяльність, за код КВЕД 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

У даному випадку, суд бере до уваги заперечення відповідача, викладені у відзиві, зокрема, що вказана сума доходу товариства не є сумою доходу відповідача у справі, як директора. До відзиву долучено Довідку №ЕТ00-000006 від 12.10.2023, видану ТОВ «ЕКО ТРЕЙДИНГ» ОСОБА_2 , що він з 17.03.2016 працює у вказаному товаристві та займає посаду директора підприємства, при цьому його дохід за період з 01.04.2023 по 30.09.2023 склав 33488,00 грн.(а.с. 94).

Згідно довідки №12/10 від 12.10.2023, станом на 12.10.2023 на ФОП « ОСОБА_2 » працює 1 робітник, який займає посаду інженера з ремонту (2149.2) з щомісячним окладом 6800,00 грн та ФОП сплачує податок ЄСВ 22 %, що складає 1496,00 грн. Всього витрати на оплату праці складають 8296,00 грн. на місяць. До вказаної Довідки долучено Довідку №12/10-1 від 12.10.2023, згідно якої на ФОП « ОСОБА_2 » чистий дохід за період діяльності з квітня 2023 року по вересень 2023 року становить 105237,60 грн. При цьому міститься розрахунок щодо загального доходу за вказаний період, щодо заробітної плати виплаченої робітнику, податків, придбання товару. На підтвердження вказаних розрахунків, відповідачем долучено до відзиву Податкові декларації платника єдиного податку, які ним подавалися (а.с. 98, 96, 97-112).

Як убачається із копії свідоцтва про народження дитини серія НОМЕР_1 , відповідач ОСОБА_2 є батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Мати дитини є ОСОБА_7 (а.с. 120).

Згідно долучених до відзиву платіжних доручень за період з лютого 2023 року по вересень 2023 року ОСОБА_2 щомісяця здійснював грошові перекази ОСОБА_8 у розмірах: 15000,00 грн з лютого по липень та у серпні і у вересні 2023 року; 15050,00 грн у червні та у липні 2023 року (а.с. 121-128).

Водночас суд не бере до уваги посилання відповідача на перебування на його утриманні батька-пенсіонера, який має ІІІ групу інвалідності, та мати-пенсіонерку, враховуючи державне забезпечення таких осіб, та відсутність доказів щодо надання відповідачем їм матеріальної допомоги. Також, до відзиву не додано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених відповідачем витрат за період з листопада 2022 року по липень 2023 року щодо оренди житла для відповідача з дітьми у Німеччині, та перебування з дитиною на відпочинку.

Так, згідно Відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми виплачених доходів та утримання податків за період з 01.01.2023 по 10.10.2023 ОСОБА_2 , наданих на виконання ухвали суду, сума нарахованого та виплаченого доходу ОСОБА_2 за період з 1 по 3 квартали 2023 року становить 546100,00 грн (а.с. 159-162).

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пунктами 17 частини першої статті 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини суд зазначає таке.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з вимогами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Стаття 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою третьою статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частина третя статті 182 СК України).

Відповідно до частин першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено у 2024 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня

2563 гривні, дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Статтею 18 Конвенції ООН про права дитини встановлено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно частин першої та другої статті 27 названої Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Стаття 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17 липня 1997 року) вказує, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Оскільки, позивачем заявлено про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, суд вважає за необхідне стягнути їх саме у вказаний спосіб, з урахуванням частини третьої статті 181 та частини першої статті 184 СК України, оскільки аргументи сторони відповідача щодо необхідності стягнення аліментів у частці від доходу відповідача є необґрунтованими, з посиланням на конкретні норми чинного законодавства України. Тим більше, як встановлено судом з наданих відповідачем доказів на підтвердження сплати ним аліментів на утримання дитини від попереднього шлюбу, відповідач здійснює щомісячно грошові перекази на утримання вказаної дитини у грошовій сумі в розмірі 15000,00 грн., щомісячно.

Таким чином, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суд враховує матеріальне становище кожної із сторін спору, а саме те, що дитина проживає разом з матір`ю, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків.

При цьому, відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, тобто витрати на утримання дитини мають нести спільно обоє батьків.

Відповідач ОСОБА_2 батько дитини, є особою працездатного віку, офіційно працює та має дохід, на його утриманні перебуває дитина від попереднього шлюбу, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання спільної з позивачем дитини.

Інших доказів, ніж ті, що було ретельно перевірено та досліджено судом про доходи відповідача та витрати на утримання ним обох дітей, суду не надано та у матеріалах справи відсутні доказів щодо приховування відповідачем доходу, як про те стверджує сторона позивача, а також щодо наявності у нього на праві власності, володіння чи користування рухомого та нерухомого майна, здійснення ним витрат, що перевищують його доходи.

Також суд враховує, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми, у розмінні статей 77-80 ЦПК України, доказами витрат на дитину щомісячно у розмірі 40000,00 гривень. Крім цього, судом встановлено, що відповідач регулярно перераховував на рахунок позивача кошти на утримання дитини, що підтверджується достовірними доказами, дослідженими судом.

Враховуючи викладене, вік та стан здоров`я дитини, яка перебуває на утриманні матері, матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, суд вважає, що необхідно стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 15000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з подальшою індексацією відповідно частини першої статті 184 СК України, від дня пред`явлення позову до суду, а саме з 22 серпня 2023 року, з урахуванням положень частини першої статті 191 СК України, і до досягнення дитиною повноліття.

Такий розмір аліментів, на думку суду, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, переконливість, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Так, відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі.

Оскільки, відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач у справах про стягнення аліментів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

Щодо судових витрат, які позивач понесла у зв`язку із розглядом справи, а саме витрат на правову допомогу, представником позивача у судовому засіданні заявлено про подання ним заяви з доказами відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України про ухвалення у цій частині додаткового рішення.

Керуючись статтею 51 Конституції України, статтями 141, 150, 155, 180182, 184,185, 191, 192 СК України, статтями 2, 4, 5, 12, 13, 19, 7684, 89, 141, 174, 247, 258, 259, 263265, 268, 273-279, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, щомісячно, починаючи з 22 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

У іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 05 березня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя О.П. Лукач