УХВАЛА

29 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 484/5710/19

провадження № 61-49вп24

Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ситнік О. М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Ситнік О. М. у справі за заявою ОСОБА_1 про визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, Миколаївського апеляційного суду, Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання незаконними рішень і дій органів державної влади, відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів державної влади, стягнення безпідставно набутих коштів та

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з заявою про визначення підсудності цивільної справи за його позовом до держави Україна в особі Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, Миколаївського апеляційного суду, Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання незаконними рішень і дій органів державної влади, відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів державної влади, стягнення безпідставно набутих коштів.

27 лютого 2024 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено судді-доповідачеві Ситнік О. М., вказано єдиний унікальний номер судової справи - 484/5710/19, присвоєно номер провадження -

61-49вп24.

28 лютого 2024 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду заяву про відвід судді Верховного Суду Ситнік О. М. з підстав порушення порядку автоматизованого розподілу справи між суддями, зокрема, визначення судді для розгляду справи.

Заява про відвід обґрунтована тим, що його заяві про визначення підсудності цивільної справи присвоєно єдиний унікальний № 484/5710/19. Цивільна справа з № 484/5710/19 вже розглянута по суті та зберігається в архіві Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області. Протокол автоматизованого розподілу судової справи № 484/5710/19 є незаконним.

Відповідно до частини першої статті 40 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Частиною першою статті 39 ЦПК України встановлено, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), зокрема, якщо було порушено порядок визначення судді для розгляду справи (пункт 4 частини першої статті 36 ЦПК України).

Положеннями частини третьої, четвертої, п`ятої статті 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що у судах функціонує Єдина судова інформаційна (автоматизована) система. Визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційною (автоматизованою) системою у порядку, визначеному процесуальним законом. Справи розподіляються з урахуванням спеціалізації суддів, навантаження кожного судді, заборони брати участь у перегляді рішень для судді, який брав участь в ухваленні судового рішення, про перегляд якого порушується питання (крім перегляду за нововиявленими обставинами), перебування суддів у відпустці, відсутності у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відрядження, а також інших передбачених законом випадків, через які суддя не може здійснювати правосуддя або брати участь у розгляді судових справ.

Відповідно до частини першої, третьої, статті 14 ЦПК України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.

Визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою у порядку, визначеному цим Кодексом (автоматизований розподіл справ).

Згідно з частиною одинадцятою статті 14 ЦПК України несанкціоноване втручання в роботу Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та в автоматизований розподіл справ між суддями тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положення, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), розробляються Державною судовою адміністрацією України та затверджуються Вищою радою правосуддя після консультацій з Радою суддів України (частина тринадцята статті 14 ЦПК України).

17 серпня 2021 року Вищою радою правосуддя ухвалено рішення за № 1845/0/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи» (далі - Положення).

Пунктом 57 розділу IV «Особливості автоматизованого розподілу судових справ» Положення передбачено, що визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду судових справ (проваджень) здійснюється в суді у порядку, визначеному процесуальним законом, у день їх реєстрації на підставі інформації, внесеної до автоматизованої системи, уповноваженою особою апарату суду, відповідальною за здійснення автоматизованого розподілу судових справ.

Аналогічно питання щодо розподілу судових справ врегульовано у пункті 2.3.1 Розділу 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Радою суддів України 02 квітня 2015 року за № 25, в якому зазначено, що розподіл судових справ здійснюється в суді в день їх реєстрації, на підставі інформації, внесеної до автоматизованої системи, уповноваженою особою апарату суду, відповідальною за здійснення автоматизованого розподілу судових справ.

Постановою Пленуму Верховного Суду від 14 грудня 2017 року № 8 було затверджено Тимчасові засади використання автоматизованої системи документообігу суду та визначення складу суду у Верховному Суді (далі - Тимчасові засади).

Тимчасові засади використання автоматизованої системи документообігу суду та визначення складу суду у Верховному Суді з метою введення в дію змін, унесених до процесуального законодавства, приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України

від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями у відповідність із нормами процесуального законодавства (діють до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) та визначають правила: 1) застосування цього Положення з урахуванням юрисдикції та інстанційності Верховного Суду, норм процесуальних кодексів та законів України, зокрема, щодо автоматизованого розподілу позовних та інших заяв, апеляційних, касаційних та інших скарг, кримінальних проваджень, клопотань, подань та інших визначених законом процесуальних документів, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, судових справ (далі - судові справи) між суддями;

2) визначення складу суду у Верховному Суді (пункт 1.1 Тимчасових засад

(зі змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду

від 16 листопада 2018 року № 10, від 24 травня 2019 року № 7)).

Згідно з пунктом 1.7 Тимчасових засад визначення судді-доповідача (колегії суддів) для розгляду судових справ здійснюється автоматизованою системою документообігу суду (далі - АСДС) під час реєстрації документів відповідальною особою секретаріату відповідного касаційного суду або Великої Палати - користувачем АСДС, який має відповідні функціональні обов`язки та права, а також в інших випадках необхідності визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу з урахуванням спеціалізації (за наявності).

Відповідно до наказу Державної судової адміністрації від 17 грудня 2013 року кожній судовій справі надається єдиний унікальний номер, який формується автоматично в суді першої інстанції та залишається незмінним незалежно від проходження справи в інстанціях. Номер справи має такий формат: код суду/порядковий номер в цьому році/рік реєстрації.

Згідно з Інструкцією з діловодства Верховного Суду, затвердженої наказом керівника апарату Верховного Суду 31 грудня 2021 року за № 129 (у редакції наказу керівника Апарату Верховного Суду від 06 жовтня 2023 року № 194 ), кожній судовій справі, яка надійшла до Суду, як суду першої інстанції, присвоюється єдиний унікальний номер, який формується АСДС автоматично і складається з коду Суду, порядкового номера в поточному році, року реєстрації (дві цифри).

З аналізу вказаних норм вбачається, що суддя не має жодного відношення до реєстрації цивільних справ у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду.

Реєстрація та розподіл цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, Миколаївського апеляційного суду, Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання незаконними рішень і дій органів державної влади, відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів державної влади, стягнення безпідставно набутих коштів, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями здійснені провідним спеціалістом Дахненко М. В.

27 лютого 2024 року.

Позовна заява ОСОБА_1 , у якій міститься вимога про визначення підсудності, згідно з частиною першою статті 26 ЦПК України, передана до офісу судді Ситнік О. М. 28 лютого 2024 року.

Оскільки суддя, якому розподілено справу, обізнаний про її наявність тільки після реєстрації такої та проведення автоматизованого розподілу справи між суддями Касаційного цивільного суду, не наділений жодними повноваженнями щодо процедури реєстрації справи та присвоєння їй відповідного єдиного унікального номеру, відвід судді Ситнік О. М. з підстави порушення реєстрації позовної заяви ОСОБА_1 та присвоєння справі єдиного унікального номеру задоволенню не підлягає, оскільки про існування самої позовної заяви суддя дізналася лише після її передачі, що відбулася після проведення реєстрації та автоматизованого розподілу справи.

Згідно з частиною першою статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом.

У частині першій статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) право на справедливий судовий розгляд вимагає слухання справи «незалежним та безстороннім судом» (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 06 травня 2003 року у справі «Клейн та інші проти Нідерландів» (Kleyn and Others v. the Netherlands) [ВП], пункт 192).

Стаття 6 § 1 Конвенції вимагає суд у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43; рішення ЄСПЛ від 15 жовтня 2009 року у справі «Мікалефф проти Мальти» (Micallef v. Malta) [ВП], пункт 93).

Існування неупередженості повинно бути визначено за наступними критеріями (рішення ЄСПЛ від 15 жовтня 2009 року у справі «Мікалефф проти Мальти» (Micallef v. Malta) [ВП], пункт 93): суб`єктивний тест, що вивчає персональні переконання і поведінку конкретного судді, з метою визначення чи існувало неупереджене або суб`єктивне ставлення судді у конкретній справі. Відповідно до об`єктивного тесту визначається чи суд, а також, серед іншого, його структура, забезпечила відповідні гарантії для виключення легітимних сумнівів стосовно його неупередженості.

Повинно бути визначено, окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України, згідно з якою суддя підлягає відводу (самовідводу), зокрема, за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Стаття 37 ЦПК України закріплює недопустимість повторної участі судді в розгляді справи.

Відповідно до частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Жодної з підстав, передбаченої ЦПК України, для відводу судді Бенедичуком О. Л. не зазначено.

Як зазначає ЄСПЛ, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 46).

Необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді справи є порушенням права на справедливий суд.

Оскільки ОСОБА_1 заявлено необґрунтований відвід судді Ситнік О. М., питання про відвід судді у відповідності до частини третьої статті 40 ЦПК України підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Керуючись статтями 33, 36, 37, 40 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Ситнік О. М. від участі у розгляді його заяви про визначення підсудності цивільної справи визнати необґрунтованою.

Заяву передати для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Суддя Ситнік О. М.