ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» січня 2024 року

м. Харків

справа № 638/8497/23

провадження № 22ц/818/328/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Волобуєва О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Харківський національний університет імені В.Н. Каразіна, представниця відповідача Герасименко М. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2023 року в складі судді Агапова Р.О.

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна про відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позовна заява мотивована тим, що наказом Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна «Про зарахування ОСОБА_1 до Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна» від 01 серпня 2019 року № 0210-05/1273 особа з інвалідністю ІІ групи ОСОБА_1 з 01 вересня 2019 року зарахований на 1 курс факультету психології на навчання за державним замовленням за освітньо-професійною програмою бакалавр».

Наказом Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна «Про відрахування студентів» від 25 лютого 2020 року № 0210-05/402 з 25 лютого 2020 року ОСОБА_1 відрахований зі складу студентів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року, наказ № 0210-05/402 від 25 лютого 2020 року в частині відрахування ОСОБА_1 зі складу студентів факультету психології, спеціальність «Психологія», скасовано.

Зазначив, що становище, яке існувало до порушення наказом Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна «Про відрахування студентів» від 25 лютого 2020 року № 0210-05/402, не було відновлене шляхом видання наказу Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна «Про скасування наказу» від 25 лютого 2020 року № 0210-05/402.

Вказав, що з огляду на положення пунктів 16 та 28 Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, затвердженого Наказом Міністерства освіти України від 15 липня 1996 року № 245 (із змінами (далі Положення № 245), відновлення його порушеного права можливе шляхом видання наказу Харківським національним університетом імені В.Н. Каразіна «Про зарахування (поновлення) до складу студентів».

Просив відновити становище, яке існувало до його порушення наказом Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна «Про відрахування студентів» від 25 лютого 2020 року № 0210-05/3030 у спосіб реалізації права особи з інвалідністю ІІ групи, особи з особливими освітніми потребами ОСОБА_1 на поновлення здобуття вищої освіти в Харківському національному університеті імені В.Н. Каразіна з дня його порушення 25 лютого 2020 року; зобов`язати Харківський національний університет імені В. Н. Каразіна видати наказ «Про скасування наказу Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна «Про відрахування студентів» від 25 лютого 2020 року № 0210-05/402 в частині, що стосується відрахування ОСОБА_1 зі складу студентів» у зв`язку з хворобою»; зобов`язати Харківський національний університет імені В.Н. Каразіна видати наказ «Про зарахування (поновлення) до складу студентів» ОСОБА_1 з моменту його порушення 25 лютого 2020 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2023 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна про відновлення становища, яке існувало до порушення, в частині зобов`язання Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна видати наказ «Про скасування наказу Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна «Про відрахування студентів» від 25 лютого 2020 року № 0210-05/402 в частині, що стосується відрахування ОСОБА_1 зі складу студентів» у зв`язку з хворобою», - закрито; у задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна про відновлення становища, яке існувало до порушення, в частині зобов`язання Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна видати наказ «Про зарахування (поновлення) до складу студентів» ОСОБА_1 з моменту його порушення 25 лютого 2020 року відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд іншим складом до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Не звернув увагу на те, що відповідач на його вимогу наказ про скасування наказу Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна «Про відрахування студентів» від 25 лютого 2020 року № 0210-05/402, йому не видавав, що і слугувало підставою для звернення до суду. Зазначив, що матеріали справи не містять ухвалу про закриття провадження у справі, а про це зазначено в рішенні.

25 грудня 2023 року через систему «Електронний суд» Харківський національний університет імені В.Н. Каразіна подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, який долучено до матеріалів справи та в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому посилався на те, що станом на березень 2023 року шляхом видання наказу від 22 березня 2023 року № 0202-5/575 «Про скасування наказу університету» відповідач у повному обсязі виконав рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року у справі № 953/4017/21 та відновив становище позивача, яке існувало до видання оскарженого у судовому порядку наказу «Про відрахування студентів» від 25 лютого 2020 року № 0210-05/402, а саме - здобувача вищої освіти (студента) 1 курсу факультету психології за спеціальністю «Психологія» освітня програма «Психологія» за освітньо-професійною програмою бакалавр за державним замовленням. Посилався на те, що під час судового засідання 20 жовтня 2023 року судом були заслухані усні пояснення сторін, у тому числі пояснення позивача, що зафіксовано у протоколі судового засідання. Наведене свідчить, що скаржник не був позбавлений можливості під час надання пояснень у судовому засіданні послатися на необхідні для доказування своїх вимог обставини та докази.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від нього до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за його відсутності на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

В суді апеляційної інстанції представниця відповідача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила в її задоволенні відмовити. Пояснила, що права ОСОБА_1 не були порушені, оскільки Харківський національний університет імені В.Н. Каразіна ще до подання ОСОБА_1 позову до суду виконав в повному обсязі судові рішення. Наразі ОСОБА_1 повторно відраховано з університету за неявку на літню сесію та не здачу іспитів. Це сталося ще в серпні 2023 року.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю предмету спору як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судового рішення, що стало підставою для закриття провадження у справі.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2021 року у справі № 953/4017/21, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року, скасовано наказ Проректора з науково-педагогічної роботи Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна № 0210-05/402 від 25 лютого 2020 року в частині відрахування ОСОБА_1 зі складу студентів факультету, спеціальність Психологія (а.с.9-11,13-18,66-67,68-70).

Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 вересня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету ім. В. Н. Каразіна про визнання дій неправомірними та скасування наказу (а.с.99).

Вказаними судовими рішенням встановлено, що на підставі наказу № 0210-05/1273 від 01 вересня 2019 року ОСОБА_1 зарахований до Харківського національного університету В.Н. Каразіна на 1 курс денної форми здобуття освіти з 01 вересня 2019 року.

Наказом Харківського національного університету В.Н. Каразіна № 0210-05/402 від 25 лютого 2020 року на підставі: службової записки; витягу з протоколу № 7 від 21 лютого 2020 року засідання студентської ради факультету та витягу з протоколу № 279П від 25 лютого 2020 року засідання президії профспілкового комітету первинної профспілкової організації студентів, аспірантів і докторантів, ОСОБА_1 відраховано зі складу студентів факультету, спеціальність - Психологія, за невиконання навчального плану, а саме як такого, що не ліквідував академічну заборгованість (а.с.79).

Як вбачається з службової записки до наказу від 25 лютого 2020 року ОСОБА_1 мав 4 академічні заборгованості: іспити: анатомія, фізіологія, еволюція нервової системи. Фізіологія поведінки», «Теорія ймовірності та математична статистика», «Загальна психологія. Вступ до психології», «Історія України».

Наказом Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна від 22 березня 2023 року № 0202-5/575 «Про скасування наказу університету», визначено вважати скасованим наказ № 0210-05/402 від 25 лютого 2020 року «Про відрахування студентів» стосовно відрахування за невиконання навчального плану, а саме як такого, що не ліквідував академічну заборгованість в установлений термін, студента 1 курсу факультету психології, спеціальність «Психологія», освітня програма «Психологія», навчання за освітньо-професійною програмою бакалавр, у зв`язку з постановою Полтавського апеляційного суду, ОСОБА_1 (а.с.21,59,108).

30 березня 2023 року ОСОБА_1 подав заяву до Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна, в якій зазначив про надходження на його електронну адресу повідомлення про скасування наказу про відрахування та повідомлення про те, що він наразі є студентом 1 курсу (група ПС-13), у зв`язку з чим просив надіслати йому копію наказу Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна від 22 березня 2023 року № 0202-5/575 «Про скасування наказу університету», визначено вважати скасованим наказ № 0210-05/402 від 25 лютого 2020 року «Про відрахування студентів» (а.с.22,54).

06 квітня 2023 року Харківський національний університет імені В.Н. Каразіна надіслав на адресу ОСОБА_1 копію наказу Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна від 22 березня 2023 року № 0202-5/575 «Про скасування наказу університету», визначено вважати скасованим наказ № 0210-05/402 від 25 лютого 2020 року «Про відрахування студентів», яку отримано ОСОБА_1 11 квітня 2023 року (а.с.23-26,57-58).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а, відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Як вбачається з правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19); Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19 (провадження № 61-1807св20); Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20) зазначено, що закриття провадження у справі через відсутність предмета спору можливе лише за умови, якщо предмет спору відсутній під час пред`явлення позову.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) відступив від висновку, сформульованого у зазначених постановах, конкретизувавши його таким чином: закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Закриваючи провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 про відновлення становища, яке існувало до порушення, в частині зобов`язання Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна видати наказ «Про скасування наказу Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна «Про відрахування студентів» від 25 лютого 2020 року № 0210-05/402 в частині, що стосується відрахування ОСОБА_1 зі складу студентів» у зв`язку з хворобою», суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що наказ Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна «Про відрахування студентів» від 25 лютого 2020 року № 0210-05/402 вже скасований самим відповідачем наказом Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна від 22 березня 2023 року № 0202-5/575 «Про скасування наказу університету».

ОСОБА_1 достеменно знав про наявність наказу Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна від 22 березня 2023 року № 0202-5/575 «Про скасування наказу університету», про що ним вказано в заяві від 30 березня 2023 року. Також матеріали справи свідчать про отримання його копії ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 11 квітня 2023 року, тобто задовго до подачі даного позову, який подано через систему «Електронний суд» 24 липня 2023 року.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про те, що наявні підстави для закриття провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 про відновлення становища, яке існувало до порушення, в частині зобов`язання Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна видати наказ «Про скасування наказу Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна «Про відрахування студентів» від 25 лютого 2020 року № 0210-05/402 в частині, що стосується відрахування ОСОБА_1 зі складу студентів» у зв`язку з хворобою» у зв`язку із відсутністю предмету спору як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судового рішення судом першої інстанції.

Доводи ОСОБА_1 про те, що відповідач на його вимогу наказ про скасування наказу Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна «Про відрахування студентів» від 25 лютого 2020 року № 0210-05/402, йому не видавав, що і слугувало підставою для звернення до суду, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи, оскільки він отримав його засобами поштового зв`язку 11 квітня 2023 року.

Посилання ОСОБА_1 на те, що матеріали справи не містять ухвалу про закриття провадження у справі, що вплинуло на суть спору не заслуговують на увагу. Дійсно, як вбачається з вимог частини 2 статті 255 ЦПК України про закриття провадження у справі, зокрема, і за відсутністю предмету спору суд постановляє ухвалу. Разом з тим це питання вирішено судом першої інстанції і в резолютивній частині судового рішення про це зазначено. Помилкова назва судового рішення судом першої інстанції не вплинуло на правильність вирішення спору, а скасування або зміна судового рішення з формальних підстав не передбачено.

Також колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про відновлення становища, яке існувало до порушення, в частині зобов`язання Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна видати наказ «Про зарахування (поновлення) до складу студентів» ОСОБА_1 з моменту його порушення 25 лютого 2020 року, виходячи з наступного.

Згідно з частинами 3-5 статті 46 Закону України «Про вищу освіту» особа, відрахована з закладу вищої освіти до завершення навчання за відповідною освітньою програмою, має право на поновлення на навчання в межах ліцензованого обсягу закладу вищої освіти.

Поновлення на навчання осіб, відрахованих з закладів вищої освіти або яким надано академічну відпустку, а також переведення здобувачів вищої освіти здійснюються, як правило, під час канікул.

Порядок відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, а також порядок надання їм академічної відпустки визначаються положенням, затвердженим центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Поновлення та переведення здобувачів вищої освіти здійснюється з урахуванням вимог до вступників на відповідні освітні програми.

Положенням про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, затвердженим Наказом Міністерства освіти і науки України № 245 від 15 липня 1996 року визначено, що дане Положення регулює питання переведення студентів, які навчаються за освітньо-кваліфікаційними рівнями - молодший спеціаліст та бакалавр, а також питання відрахування та поновлення студентів, які навчаються за освітньо-кваліфікаційними рівнями - молодший спеціаліст, бакалавр, спеціаліст та магістр у вищих закладах освіти незалежно від підпорядкування та форм власності.

Згідно пункту 13 Положення поновлення до складу студентів здійснюється ректором (директором) вищого закладу освіти незалежно від тривалості перерви в навчанні, причини виключення, трудового стажу, форми навчання і з врахуванням здатності претендента успішно виконувати графік навчального процесу.

Відповідно до пункту 21 Положення поновлення студентів на перший курс вищих закладів освіти забороняється. Ректор (директор) вищого закладу освіти має право поновити на другий курс студентів, які були виключені з першого курсу, за умови ліквідації ними академічної заборгованості до початку навчальних занять.

Таким чином, вказаним нормативним актом не передбачена можливість поновлення студентів на перший курс вищого навчального закладу.

Матеріали справи свідчать про те, що внаслідок скасування наказу Проректора з науково-педагогічної роботи Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна № 0210-05/402 від 25 лютого 2020 року в частині відрахування ОСОБА_1 зі складу студентів факультету, спеціальність Психологія за судовими рішеннями, а також внаслідок видачі наказу Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна від 22 березня 2023 року № 0202-5/575 «Про скасування наказу університету», ОСОБА_1 вважається таким, що є студентом 1-го курсу (група ПС-13) денної форми навчання факультету Психології і навчається на освітньо-професійній програмі першого (бакалаврського) рівня «Психологія», спеціальність 053 Психологія, за державним замовленням.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що ОСОБА_1 є таким, що зарахований на 1 курс денної форми здобуття освіти з 01 вересня 2019 року згідно наказу № 0210-05/1273 від 01 серпня 2019 року по Харківському національному університету В.Н. Каразіна, тобто є здобувачем освіти в розумінні пункту 11 частини 1 статті 1 Закону України «Про вищу освіту», а додаткове видання наказу про зарахування (поновлення) ОСОБА_1 до складу студентів не вимагається.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381, 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 31 січня 2024 року.