КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/268/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 року місто Київ

справа №761/30671/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретарів судового засідання - Савлук І.М., Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Саадулаєва А.І., повний текст рішення складено 19 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора Комунального підприємства «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області Осипович Ігоря Віталійовича, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляшенко Віталій Володимирович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Анатолій Іванович, Київська міська рада, Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання недійсним свідоцтва, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсними договорів, витребування майна,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила:

визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 , серія та номер: б/н, виданий 11 травня 2009 року, видавник: Відділ приватизації житлового фонду Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації;

визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора ОСОБА_6 . Київської філії КП «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області, м. Київ, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 37222408 від 22 вересня 2017 року 13:59:03 на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 на право власності за ОСОБА_5 ;

визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 27 вересня 2017 року, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшенко В.В. та зареєстровано в реєстрі за №2395 та визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса КМНО Ляшенка В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 37345192 від 29 вересня 2017 року на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровану на праві власності за ОСОБА_5 ;

визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 03 квітня 2018 року, який укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко А.І. та зареєстрований в реєстрі за №191 та визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора: приватного нотаріуса КМНО Бойка А.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 40461019 від 03 квітня 2018 року на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровану на праві власності за ОСОБА_1 ;

витребувати від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог посилалася на те, що вона зі своїм сином ОСОБА_7 зареєстровані та проживали постійно з 15 березня 1988 рокуза адресою: АДРЕСА_2 .

Вказувала, що 06 червня 2018 року вона виявила, що замки у квартирі поміняні, а тому викликала поліцію та по її заяві Шевченківським управлінням ГУ Національної поліції у м.Києві було відкрито кримінальне провадження №0006310 за ч.4 ст.190 КК України.

Зазначала, що з матеріалів кримінального провадження стало відомо, що державним реєстратором Осипович І.В. КП «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області, Київська філія, м. Київ здійснено запис про право власності на спірну квартиру: 22476773 на ім`я ОСОБА_4 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 37222408 від 22 вересня 2017 року 13:59:03. Підставою для виникнення право власності було свідоцтво про право власності, серія та номер :б/н, виданий 11 травня 2009 року, видавник: Відділ приватизації житлового фонду Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

27 вересня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ляшенком В.В та зареєстровано в реєстрі за №2395.

Вказувала, що 03 квітня 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бойко А.І. та зареєстровано в реєстрі за №191.

Посилалася на те, що у свідоцтві про право власності від 11 травня 2009 року вказано, що воно видано на підставі Розпорядження №13745 від 11 травня 2009 року та підписано керівником органу приватизації В.Царан.

Вказувала, що як вбачається з довідки Управління житлово-комунального господарства, орган приватизації Шевченківської РДА у м.Києві не видавав Розпорядження №13745 від 11 травня 2009 року і свідоцтво про право власності на спірну квартиру. Крім того, Царан В.П. станом на 11 травня 2009 року не перебував у трудових відносинах з Шевченківською РДА у м.Києві.

Вважає, що свідоцтво про право власності від 11 травня 2009 року на квартиру має бути визнано недійсним, а рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру (з відкриттям розділу) індексний номер: 37222408 від 22 вересня 2017 року 13:59:03 державного реєстратора Осиповича І.В. Київської філії КП «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області підлягає скасуванню.

Зазначала, що оскільки вимоги про визнання договорів купівлі-продажу недійсними є похідними, вони також підлягають задоволенню.

Посилалася на те, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_1 , тому вимогапровитребування майна ставиться саме до нього.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнанонедійсним договір купівлі-продажу квартири від 03 квітня 2018 року зареєстрований в реєстрі за №191.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40461019 від 03 квітня 2018 року вчинений державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, м. Київ, Бойко А.І.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Скасованозаходи забезпечення позову, які були застосовані ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року у справі №761/30671/20.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування вимог посилався на те, що оскаржуваний договір купівлі-продажу квартири від 03 квітня 2018 року та рішення державного реєстратора жодним чином не порушують прав позивача, оскільки вона не є стороною договорів, а також не є заінтересованою особою, так як вона немає права на приватизацію.

Вказував, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про задоволення позову частково та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 03 квітня 2018 року, з тих мотивів, що порушуються права та інтереси територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради та Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, оскільки ні Київська міська рада, ні Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, не зверталися з вимогами до суду про витребування майна від ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

Зазначав, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що позовна заява обґрунтована з посиланням на те, що СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню за №0006310, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07 червня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Вважає, що подані документи, які були отримані в рамках вказаного кримінального провадження є неналежними та недопустимими доказами, адже кримінальне провадження було закрите у зв`язку зі встановленням відсутності в діянні за ч.4 ст.190 КК України складу кримінального правопорушення.

30 червня 2023 року від представника позивача на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

12 січня 2024 року від Київської міської ради надійшли пояснення.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

В судовому засіданні апеляційного суду представники позивача заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації просила рішення залишити без змін.

Відповідачі: державний реєстратор КП «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області Осипович І.В., ОСОБА_4 , Кузнєцов О.В., Латовський С.Л., треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляшенко В.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко А.І., Київська міська рада у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в тому числі на електронну пошту. Київська міська рада у поясненнях, які надійшли на адресу апеляційного суду 12 січня 2024 року просила розглядати справу у відсутність її представника та підтримує позовні вимоги позивача в частині визнання недійсним свідоцтва та договорів, визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора, а в частині витребування майна просить відмовити.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчим комітетом Київської міської Ради депутатів трудящих видано ОСОБА_9 ордер №88311 на жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому Печерської районного Ради від 11 лютого 1963 року №119 на членів сім`ї в кількості 7 осіб.

До членів сім'ї ОСОБА_9 відносилися його дружина ОСОБА_10 , його донька ОСОБА_11 та її чоловік ОСОБА_12 , онук ОСОБА_7 та інші.

Відповідно до витягу з рішення №51 виконкому Шевченківської райради народних депутатів м. Києва від 10 лютого 1986 року особовий рахунок переведено на ім'я ОСОБА_10 , де буде мешкати 5 осіб.

Згідно витягу з розпорядження №1203, особовий рахунок по спірній квартирі переведено на ім'я ОСОБА_11 .

Як вбачається із свідоцтва про народження НОМЕР_1 , у ОСОБА_12 (особи яка зазначена у ордері № 88311 ) та ОСОБА_3 (позивач) ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_7

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідок І групи з дитинства, що підтверджується довідкою МСЕК.

Відповідно до листа Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 08 листопада 2019 року та довідок про реєстрацію місця проживання виданих відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 20 вересня 2018 року №№1836892, 1836809 ОСОБА_3 та її син ОСОБА_7 зареєстровані з 15березня 1988 року у квартирі АДРЕСА_1 .

Позивач у позовній заяві вказувала на те, що 06 червня 2018 року вона виявила, що замки у квартирі поміняні, а тому викликала поліцію та по її заяві Шевченківським управлінням ГУ Національної поліції у м.Києві було відкрито кримінальне провадження №0006310 за ч.4 ст.190 КК України.

З Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0006310 від 07 червня 2018 року вбачається, що слідчим Шевченківського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві Коваленком O.A. здійснюється досудове розслідування за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що у квітні 2018 року невстановлені особи, використовуючи завідомо підроблені документи шахрайським шляхом заволоділи квартирою АДРЕСА_1 та в подальшому розпорядились нею на власний розсуд.

З копії матеріалів кримінального провадження №0006310 від 07 червня 2018 року вбачається, що державним реєстратором Осипович І.В. КП «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області, Київська філія, м. Київ (вул. Хрещатик, 44-6, оф.6) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 37222408 від 22 вересня 2017 року 13:59:03 здійснено запис про право власності на квартиру: 22476773 від 21 вересня 2017 року на ім'я ОСОБА_4 .

Підставою для виникнення право власності зазначено: свідоцтво про право власності, серія та номер: б/н, виданий 11 травня 2009 року, видавник: Відділ приватизації житлового фонду Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

В матеріалах справи міститься копія договору купівлі-продажу квартири від 27 вересня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ляшенко В.В. та зареєстрований в реєстрі за №2395, відповідно до якого ОСОБА_4 передав у власність, а покупець ОСОБА_5 прийняв у власність нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до умов вказаного договору відчужувана квартира належить продавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності б/н, виданого Відділом приватизації житлового фонду Шевченківського районної в м. Києві державної адміністрації 11 травня 2009 року згідно із Розпорядженням від 11 травня 2009 року за №13745 та згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №98184815 від 22 вересня 2017 року, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 22476773.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 02 вересня 2020 року, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 191, виданий 03 квітня 2018 року, видавник: Бойко А.І. приватний нотаріус КМНО право власності на квартиру АДРЕСА_1 перейшло від ОСОБА_5 до ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки №062/14 -6987 (И-2018) від 08 червня 2018 року КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» з 2000-2018 року до Бюро не було звернень з приводу виготовлення технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 . За даними реєстрових книг КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» реєстрація права власності на квартиру відсутня.

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 від 11 травня 2009 року серія CAB №343256, воно видано 11 травня 2009 року на підставі Розпорядження №13745 від 11 травня 2009 року та підписано керівником органу приватизації В. Царан.

Відповідно до відповіді Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації №643 від 21 червня 2018 року, згідно з архівними даними, переданих до Управління, орган приватизації Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації не видавав Розпорядження від 11 травня 2009 року №13745 і свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно довідки ДП «Поліграфічний комбінат «ЗОРЯ» №2111-06/19 від 21 листопада 2019 року, останнє повідомило, що воно не виготовляло бланк свідоцтва про право власності НОМЕР_3 у 2009 році за замовленням 265 (з реквізитами ДП «ПК «Зоря») Зам.265.2009-І).

Звертаючись до судуз даним позовом, позивачпосилалася на те, що вона зі своїм сином ОСОБА_7 зареєстровані та проживали постійно з 15березня 1988 року за адресою: АДРЕСА_2 , а тому тільки вони мають право на безоплатну приватизацію квартири. Вказувала, що спірна квартира не була приватизована, а тому єдиним власником квартири, що належить до державного житлового фонду, є територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради. Вважає, що спірна квартира на підставі підробного свідоцтва про право власності вибула з володіння територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради та відповідно незаконно була перепродана.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною другою статті 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Статтею 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно з статтею 6 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.

Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 січня 2011 року №121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» здійснення повноважень щодо управління майном, переданим в установленому порядку до сфери управління відповідної районної в місті Києві державної адміністрації, обліку житлового фонду, здійснення контролю за його використанням, приватизації державного житлового фонду відносяться до компетенції районних в місті Києві державних адміністрацій.

Статтею 14 ЖК України визначено, що до компетенції виконавчих комітетів обласних, міських Рад народних депутатів віднесено здійснення державного контролю за використанням і схоронністю житлового фонду, здійснення управлінням житловим фондом місцевих рад і забезпечення його схоронності.

Відповідно до статті 15 ЖК Українина виконавчі комітети районних, міських, районних у містах рад покладено здійснення управління житловим фондом місцевих рад, прийняття рішень про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої ради, видача ордерів на жиле приміщення.

Згідно з ст.345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму».

Статтею 64 ЖК України визначено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ст.65 ЖК України (станом на 15 березня 1988 року) наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Частиною першою статті 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі №6-140цс14 власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 грудня 2010 року №1112 будинок АДРЕСА_3 віднесено до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про питання організації управління районами в місті Києві» від 10 грудня 2010 року №1112 затверджено переліки підприємств, організацій та установ, майно яких передається до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій, згідно з додатками 1 - 10 до цього розпорядження. Таблиця 5 додатку №10 до вказаного розпорядження вищезазначений багатоквартирний будинок, передано до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

Звищевикладеного вбачається, що спірне нерухоме майно, належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, віднесена до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

Позивач ОСОБА_3 зі своїм сином була вселена до спірної квартири на підставі рішення наймача квартири та згоди всіх членів його сім'ї, як це було передбачено ст.65 ЖК України.

Таким чином, судом першої інстанції було вірно встановлено, що порушуються права та інтереси територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради та Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, що полягає в незаконному вибутті квартири з комунальної власності, та порушуються право позивача на користування нерухомим майном та реалізацію свого права на приватизацію.

Оскільки свідоцтво про право власності від 11 травня 2009 року на квартиру АДРЕСА_1 уповноваженим органом не видавалось, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що воно не породжує правових наслідків та є нікчемним за своєю правовою природою, та не потребує додаткового визнання його недійсним за рішенням суду.

Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №755/9182/17.

Враховуючи те, що свідоцтво про право власності від 11 травня 2009 року ОСОБА_4 не видавалось, а тому останній набув право власності на спірну квартиру незаконно та в подальшому відчужив спірне нерухоме майно на користь ОСОБА_5 , який в свою чергу відчужив майно на користь ОСОБА_1 .

На наявність права власника на майно не впливає обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст.346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв'язку з реєстрацією договорів за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника.

Оскільки свідоцтво про право власності видане 11 травня 2009 року є нікчемним за своєю правовою природою, та не потребує додаткового визнання його недійсним за рішенням суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що не підлягають визнанню недійсними та скасуванню всі подальші договори, а саме: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 вересня 2017 року, договір купівлі-продажу від 27 вересня 2017 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 вересня 2017 року.

Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 03 квітня 2018 року зареєстрований в реєстрі за №191 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40461019 від 03 квітня 2018 року вчинений державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, м. Київ, Бойко А.І. без визнання попереднього договору щодо спірного майна недійсним, оскільки задоволення вказаних вимог відповідає належному способу захисту у цій справі.

Проте, з огляду на те, що судом встановлено, що спірне майно віднесено до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, суд дійшов вірного висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині витребування майна на користь ОСОБА_3 , яка не є власником спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуваний договір купівлі-продажу квартири від 03 квітня 2018 рокута рішення державного реєстратора жодним чином не порушують прав позивача, оскільки вона не є стороною договорів, а також не є заінтересованою особою, так як вона немає права на приватизацію, колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивач та її син є особами, які зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 з 15 березня 1988 року. ОСОБА_3 є наймачем вказаної квартири відповідно до статті 61 ЖК України, а відтак остання має право на проживання та користування вказаним житлом, а в подальшому і скористатися правом на його приватизацію. Отже, оскаржуваний договіркупівлі-продажу квартири від 03 квітня 2018 року та рішення державного реєстратора безпосередньо впливають на права позивача як наймача спірної квартири.

Доводи сторони відповідача ОСОБА_1 про те, що останній є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 , а тому відсутні підстави для задоволення вказаного позову, колегія суддів відхиляє, оскільки спірне майно з володіння комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради вибуло незаконно.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що подані документи, які були отримані в рамках кримінального провадження №0006310 є неналежними та недопустимими доказами, адже кримінальне провадження було закрите у зв`язку зі встановленням відсутності в діянні за ч.4 ст.190 КК України складу кримінального правопорушення, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року скасовано постанову слідчого Шевченківського УП ГУНП в м.Києві Пустохіна В.О. від 28 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження №0006310 від 07 червня 2018 року.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текс постанови складено 29 лютого 2024 року.

Головуючий:

Судді: