Справа № 673/547/21
Провадження № 2/673/6/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2024 р. м. Деражня

Деражнянський районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої судді Ягодіної Т.В.

за участю секретаря судового засідання Ставнічук Р.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представників ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог, позиція учасників справи

В травні 2021 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.

В обгрунтування позовних вимог вказав, що з 11.08.2008 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 .

В період шлюбу, 02.04.2018 року відповідачка отримала в дар від своєї матері ОСОБА_7 житловий будинок, загальною площею 194,1кв.м., який знаходиться по АДРЕСА_1 . З того часу, позивачем проводилися ремонтні (будівельні) роботи у вказаному будинку з метою приведення його у житловий стан, а саме демонтаж та монтаж покрівлі даху будинку, демонтаж прибудови до житлового будинку, будівництво опорних конструкцій для влаштування балкону, будівництво балкону, підключення будинку до мереж газо та електропостачання, монтаж системи опалення житлового будинку, облаштування скважини та підведення й монтування системи водопостачання, внутрішнє перепланування житлового будинку, в тому числі зміна кількості міжкімнатних дверей та внутрішніх стін, стяжка підлоги, монтаж вікон та дверей у будинку, будівництво паркану та воріт.

З огляду на виконаний позивачем обсяг будівельних робіт, істотно збільшилась ринкова вартість житлового будинку, переданого у власність відповідачу, а тому, з урахуванням зменшених позовних вимог, просив визнати 50/100 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю сторін та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач, а в подальшому його представник вимоги позову підтримали, з підстав викладених у позовній заяві. При цьому позивач вказав, що 90 % будівельних та ремонтних робіт у спірному будинку виконав особисто, що мало місце після 2018 року. Купівлю будівельних матеріалів здійснював за рахунок власних коштів та коштів своїх батьків, при цьому батьки відповідача гарантували, що будинок буде належати подружжю.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник в суді заперечували щодо вимог позову, вказуючи на їх безпідставність, так як на час набуття нею права власності на спірний житловий будинок майже всі будівельні роботи були проведенні попереднім власником ОСОБА_7 . При цьому позивач не довів належними доказами, що саме внаслідок його праці та вкладення коштів відбулося значне збільшення вартості спірного житлового будинку.

2. Рух справи в суді

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Деражнянського районного суду Хмельницької області від 05.05.2021 року у розгляді справи №673/547/21 визначено склад суду-головуючий суддя Ягодіна Т.В.

05.05.2021 року ОСОБА_4 також звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний житловий будинок.

06.05.2021 року ухвалою судді заява ОСОБА_4 про забезпечення позову прийнята до розгляду із призначенням судового засідання.

07.05.2021 року ухвалою суду заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову залишено без задоволення.

07.05.2021 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху із наданням строку для усунення її недоліків.

Ухвалою судді від 29.06.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі. Встановлено строк відповідачу для подання відзиву на позов, роз`яснено право пред`явити зустрічний позов.

19.07.2021 року відповідач подала відзив на позовну заяву, згідно якого остання заперечуючи позовні вимоги, вказувала на безпідставні та необґрунтовані належними доказами доводи ОСОБА_4 з приводу істотного збільшення вартості спірного будинковолодіння, виконання ним ремонтних (будівельних) робіт.

24.11.2021 року представником ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 подано суду письмові пояснення згідно яких останній вказує на неналежність наданих ОСОБА_8 письмових доказів у виді акта про готовність об`єкта до експлуатації, технічного паспорта на житловий будинок, договору дарування від 02.04.2018 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, посвідчення на право користування газовими приладами №3389, договору про надання населенню послуг з газопостачання від 14.05.2013 року, акта приймання виконаних підрядних робіт № 81-м від 13.05.2013 року, договору про користування електричною енергією від 17.06.2010р., акта заміни, прийняття в експлуатацію електролічильника від 17.06.2010р., акта про збереження пломб від 17.06.2010 року, товарних чеків, квитанцій та інших платіжних документів, оскільки такі свідчать про здійснення будівельних робіт ОСОБА_7 та ОСОБА_9 до моменту набуття відповідачем права власності на спірний будинок. Також, вказує на недопустимість долучених відповідачем письмових розписок, з огляду на відсутність дат їх формування.

Ухвалою суду від 24.11.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 20.09.2022 року задоволено клопотання сторони позивача. Призначено у справі судову оціночно-будівельну експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 02.05.2023 року поновлено провадження у вказаній справі із призначенням судового засідання.

Ухвалою суду від 28.09.2023 року прийнято до провадження позовну заяву ОСОБА_4 з урахуванням зменшення позовних вимог в редакції від 24.05.2023 року.

Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов.

Залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про виділення в особисту приватну власність ОСОБА_8 88/100 часток житлового будинку загальною площею 194,1кв.м., який знаходиться по АДРЕСА_1 , припинення права власності ОСОБА_4 на 44/100 часток у вказаному будинку та стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 грошових коштів в розмірі 747 229, 34грн в якості компенсації вартості 44/100 часток означеного житлового будинку.

03.11.2023 року відповідач подала суду відзив на позовну заяву із зменшеними позовними вимогами згідно якого, як і у первісному відзиві на позовну заяву, вважає безпідставними позовні вимоги та вказує, що основну частину будівельних (ремонтних) робіт у спірному житловому будинку було здійснено її батьками в той час, коли означене будинковолодіння перебувало у власності її матері ОСОБА_7 . За час проживання із позивачем у шлюбі, останній отримував мінімальну заробітну плату, якої не вистачало для повноцінного утримання сім`ї, а відтак останній був не спроможний нести витрати для придбання будівельних матеріалів.

15.11.2023 року відповідачем ОСОБА_1 подано суду клопотання про відхилення висновку експерта за наслідками проведеної судової оціночно- будівельної експертизи з огляду на те, що експерт при дослідженні вийшов за межі питань, які були поставлені судом у відповідній ухвалі. Крім того, під час проведення дослідження експертом не враховано, що більше ніж 19 місяців в цокольному приміщенні будинку знаходиться вода, через що руйнується фундамент та обсипається штукатурка.

Тоді ж відповідачкою подано клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 06.12.2023 року у клопотанні представника відповідача ОСОБА_3 про призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи відмовлено.

22.12.2023 року ОСОБА_4 повторно звернувся до суду із заявою про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на спірний житловий будинок та земельну ділянку.

Ухвалою суду від 22.12.2023 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову із призначенням її до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 25.12.2023 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково шляхом накладення арешту на спірний житловий будинок.

07.03.2024 року розгляд справи завершено ухваленням рішення по суті спору.

3.Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 11.08.2007 року сторони у справі зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деражнянського районного управління юстиції від 11.08.2007 року.

02.04.2018 року між ОСОБА_7 ( ОСОБА_10 ) та ОСОБА_8 (Обдаровувана) укладено договір дарування згідно якого ОСОБА_10 передає безоплатно у власність Обдаровуваної, а Обдаровувана приймає у власність житловий будинок АДРЕСА_1 .

Станом на момент укладення цього договору на земельній ділянці, площею 0,0700га, наданій для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер якої :03:007:0046, розташовано: цегляний житловий будинок «А-1», загальною площею 194,1кв.м., житловою площею 66,3кв.м.

Тоді ж за ОСОБА_8 зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухому майно, номер запису про право власності 25546512.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, що розташований по АДРЕСА_1 , ГМП «ІНВЕТАРИЗАТОР» Деражнянського бюро технічної інвентаризації від 03.11.2010р. вказаний будинок являє собою двохповерхову будівлю.

Так, на першому поверсі будинку розміщуються: коридор, площею 10,3м.кв., коридор площею 8,3м.кв., коридор площею 10,6м.кв., кухні площею 18,0м.кв., ванна площею 6,3м.кв., туалет площею 2,3 м.кв., гараж 20,7м.кв., кладова 22,7м.кв., а всього 99,2 м.кв.; на другому поверсі: коридор площею 10,4м.кв., коридор, площею 7,7м.кв., жила кімната, площею 13,3 м.кв., жила кімната площею 22,1м.кв., жила кімната площею 19,1 м.кв., жила кімната площею 11,8м.кв., кладова площею 4,5 м.кв., коридор площею 3,1 м.кв., балкон, площею 2,9м.кв., а всього 94,9м.кв.

Згідно характеристики будівель та споруд технічного паспорту вказаний будинок побудований в період з 1992 по 2007р.р., фундамент-блоки, стіни -1/2 панелі, 1/2 цегла, покрівля металочерепиця.

17.06.2010 року між ОСОБА_7 та ВАТ ЕК «Хмельницькобленерго» укладено договір про користування електричною енергією за вказаною адресою.

Тоді ж сторонами вказаного договору складено акти заміни, прийняття в експлуатацію електролічильника та збереження пломб, встановлених на електролічильнику за вказаною адресою.

14.05.2013 року між ПАТ «Хмельницькгаз» та ОСОБА_7 укладено договір про надання послуг з газопостачання за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно п.5-1 вказаного договору газовими приладами та пристроями у вказаному будинку є ЛГ-4 та котел-1.

Згідно акту №81-м приймання виконаних підрядних робіт за 13.05.2013 року ОСОБА_7 за газифікацію будинку АДРЕСА_1 сплатила 1838,57грн.

На підставі рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 28.04.2021 року, яке набрало законної сили 01.06.2021 року шлюб між сторонами розірваний.

11.03.2022 року відповідач ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про шлюб, виданого Деражнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 22.11.2022 року змінила прізвище на « ОСОБА_11 ».

4. Позиція суду

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав.

5. Мотиви і доводи суду та застосовані норми права

Стаття 41 Конституції України гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції»).

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.

Отже, першою умовою виправданості втручання у права, гарантовані статтею першою Протоколу №1 до Конвенції є те, що воно має бути передбачене законом.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі №534/1017/20.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Частиною першою статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Згідно з частиною другою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною першою статті 62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Однак, при цьому обмежуються саме права особистої власності одного з подружжя, а відтак зменшується обсяг правомочностей колишнього одноособового власника.

Тому у самому законі, статті 62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя.

Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Визначаючи правовий режим спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, яке є особистою приватною власністю одного із подружжя, у придбанні (набутті) майна. Якщо в придбанні (будівництва) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2008 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Суд враховує, що майно, яке належало одному з подружжя на праві особистої приватної власності у порядку статті 57 СК України, повністю та автоматично не перетворюється у спільну сумісну власність. Спільна сумісна власність виникає лише у порядку, визначеному статтею 62 СК України, тобто право спільної сумісної власності виникає на частку майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов, передбачених цим законом, з урахуванням частини, яка належала одному із подружжя на праві особистої приватної власності.

Наведене узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі справа №541/2734/16-ц (провадження №61-3125 св 19).

У постанові від 22 вересня 2020 року в справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що «істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна».

У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Також у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що «другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном. В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу. При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач має довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.

Надаючи оцінку доводам сторони позивача щодо істотного збільшення вартості майна, що є наслідком затрат грошових коштів та трудових затрат ОСОБА_4 , суд приймає до уваги докази, які були представлені сторонами у підтвердження та спростування позовних вимог та з цього приводу зазначає про наступне.

Так, згідно показів свідків сторони позивача- ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 вбачається, що ОСОБА_4 виконувалися будівельні та ремонтні роботи у домоволодінні по АДРЕСА_1 , зокрема замінювався дах будинку, проводилось штукатурення стін, облицювання плиткою, облаштовувався балкон, підводилися комунікації, замінювалися вікна, проводилось утеплення фасаду.

Крім того свідок ОСОБА_16 вказувала, що після того, як батьки відповідачки подарували їй житловий будинок, вона передала для ОСОБА_4 грошові кошти, виручені від продажу гаража та автомобіля з метою здійснення заміни даху. Безпосередньо приймала участь у здійсненні ремонту будинку та знає зі слів сина ОСОБА_4 про те, що він виконував там різного характеру будівельні та ремонтні роботи.

При цьому, в суді свідки сторони відповідача- ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вказували, що на час дарування будинку ОСОБА_1 у ньому були виконанні всі роботи за їх рахунок. Так, в 2010 році було здійснено заміну покрівлі будинку, підключено його до мережі електропостачання, в 2013 року підключено газопостачання. Зауважували, що за спільні кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_8 ( ОСОБА_11 ) було здійснено заміну вікон будинку. Також у 2019 року здійснювалось утеплення фасаду будинку, з цього приводу на будівельні матеріали та послуги з виконання робіт з власного сімейного бюджету витратили близько 150 000грн. Також у 2019 році наймані працівники встановлювали паркан. Підтверджували, що ОСОБА_4 та ОСОБА_9 приймали спільну участь у виконанні певних будівельних (ремонтних) робіт як підсобні працівники, основні ж роботи виконували бригади майстрів, послуги яких оплачувало подружжя ОСОБА_17 .

Свідок ОСОБА_18 вказував як у 2019 році на прохання своєї сестри ОСОБА_7 надавав гроші в борг, з метою оплати останньою робіт по утепленню фасаду житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Надаючи оцінку в сукупності показанням вказаних свідків, суд зазначає, що такі достовірно не підтверджують позовних вимог, на підставі них неможливо суду встановити дійсні обставини справи щодо участі позивача у будівництві та ремонті нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , періодів виконання таких робіт та щодо розміру участі позивача при цьому.

Щодо наданих позивачем ОСОБА_4 : ксерокопій товарних чеків від 10.04.2018р., 19.05.2018р., 25.05.2018р., 10.04.2019р., 11.04.2019р., 17.04.2019р. 20.04.2019р.,22.04.2019р., 23.04.2019р., 30.04.2019р., 09.06.2019р, 09.07.2019р., 12.06.2019р., 21.06.2019р., 05.07.2019р., 09.07.2019р., 10.07.2019р., 11.07.2019р., 13.07.2019р., 06.08.2019р., 25.11.2020р. накладної та рахунку №15 від 21.07.2018р. такі, на думку суду, не свідчать про наявність законних підстав для виникнення у ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , як подружжя, права власності на частку спірного будинку, а лише можуть бути підставою для відшкодування понесених витрат (а.с. 172-178 Т. 1) за умови доведення позивачем факту використання таких матеріалів при будівництві та ремонті будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 . .

Крім того, суд зауважує, що ряд вказаних платіжних документів містить виправлення у даті їх складання, що очевидно ставить під сумнів такі докази.

Також, в контексті ст. 77 ЦПК України не може бути визнаний належним доказом висновок експерта №1017 /022 від 24.04.2023 року за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи, яка призначена на підставі ухвали суду за клопотанням ОСОБА_4 .

Так згідно висновків експерта ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_1 без врахування проведених внутрішніх та зовнішніх будівельних (оздоблювальних) робіт (демонтаж покрівлі (даху) житлового будинку, демонтаж прибудови до житлового будинку, будівництво опорних конструкцій для облаштування балкону та безпосередньо балкону, монтаж покрівлі, підключення до мереж газо та електропостачання, будівництво скважини, підведення та монтування мережі водопостачання, будівництво паркану та воріт, внутрішні роботи: зміна міжкімнатних дверей та внутрішніх стін, здійснення стяжки підлоги, монтування системи опалення, монтування вікон та дверей), а також утеплення та оздоблення зовнішніх стін та з врахуванням земельної ділянки, площею 0,0700га з кадастровим номером :03:007:0046 станом на 21.04.2023 року без урахування ПДВ становить 935077грн.

При цьому ринкова (дійсна) вартість вказаного житлового будинку із врахуванням таких поліпшень, а також утеплення та оздоблення зовнішніх стін та з врахуванням вказаної земельної ділянки на якій він розташований станом на 21.04.2023 року без урахування ПДВ складає 1 329 980грн.

Суд з цього приводу зауважує, що визначена у вказаному висновку експерта ринкова вартість спірного будинковолодіння з урахуванням поліпшень, що складає 1 329 980грн не може об`єктивно свідчити про збільшення його вартості за рахунок грошових та (або) трудових затрат ОСОБА_4 , чи колишнього подружжя, оскільки як було встановлено судом на підставі належних доказів, роботи з приводу підключення будинку до газо та електромережі були виконані ОСОБА_7 в період 2010-2013 років.

Також, покрівля спірного будинку станом на 03.11.2010 року виконана із металочерепиці; на другому поверсі будинку наявний балкон, площею 2,9 м.кв, будь-які добудови до вказаного домоволодіння відсутні, про що свідчать дані технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, що розташований по АДРЕСА_1 , ГМП «ІНВЕТАРИЗАТОР» Деражнянського бюро технічної інвентаризації від 03.11.2010р.

Вказані докази свідчать про виконання таких робіт попередніми власниками спірного будинку, що мало місце до укладення ОСОБА_7 договору дарування нерухомого майна на користь ОСОБА_5 .

Крім того, при зверненні до суду із даним позовом, в обґрунтування його вимог (а.с.3 Т1), ОСОБА_4 не зсилався на виконання ним таких ремонтних (будівельних) робіт як утеплення та оздоблення зовнішніх стін будинку, проте вартість таких робіт була врахована експертом при визначені ринкової вартості спірного будинку із врахуванням поліпшень.

Також, суд приймає до уваги показання свідка ОСОБА_19 , який підтвердив суду про виготовлення ним у 2012 року на замовлення та за рахунок матеріалів ОСОБА_9 міжкімнатних дверей для спірного житлового будинку, проте з огляду на висновки експерта, вартість робіт по заміні дверей також була врахована при визначення ринкової вартості будинку станом на час проведення експертизи.

Також суд звертає увагу, що фотоматеріали, які надані стороною позивача (а.с.10-49 Т.1) не дають підстав встановити дійсні обставини справи.

Проте, надані відповідачем світлини, які датовані за період з 2015-2018 р.р. (а.с. 143-151 Т. 2) ставлять під сумнів посилання позивача про виконання ним після 2018 року таких будівельних (ремонтних) робіт у спірному будинку як підведення та монтування мережі водопостачання, здійснення стяжки підлоги в будинку, монтування вікон, дверей.

Крім того, суд зауважує, що згідно із наявною в матеріалах справи інформацією, загальна сума доходу сторін у справі в період з квітня 2018 року по квітень 2021 року включно в загальному становить 417 348,19грн, які з огляду на вартість спірного будинку з урахуванням поліпшень та необхідність, крім того, утримувати сім`ю не можна визнати співвставними.

При цьому стороною позивача не надано доказів про наявність у нього інших джерел доходу, в тому числі грошових заощаджень, розміру подарованих грошових коштів, зокрема ОСОБА_16 .

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

З наведеного слідує, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом про визнання майна спільною сумісною власністю сторін, то саме на нього покладено обов`язок надати докази на його підтвердження.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів того, що спірний будинок істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат подружжя, або особисто ОСОБА_4 , а також не надав доказів на яку суму істотно збільшився у своїй цінності спірний будинок, а тому відсутні правові підстави для визнання 50/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю сторін.

6. Судові витрати у справі

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки вимоги позивача про визнання майна спільною сумісною власністю не підлягають до задоволення, судові витрати у виді судового збору в загальному розмірі 11886,80грн покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 23, 81, 89, 141, 258, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

- ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_2 виданий 29.11.2022 року органом 6818, РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне рішення складено 18.03.2024 року.

Суддя: Т. В. Ягодіна