КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2565/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Гуля В.В. (суддя-доповідач)

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання - Никифорова І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2023 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Терра Банк» про скасування арешту, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Терра Банк», в якому просив суд скасувати постанову про арешт та заборону на відчуження майна ОСОБА_1 , винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Селезньовим М.О. в рамках виконавчого провадження №28562157 від 16 березня 2015 року.

В обґрунтування позову зазначав, що 30 березня 2011 року Печерським районним судом м. Києва у справі №2-194/11 прийнято рішення про стягнення з позивача на користь ПАТ «Терра Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 10 396 176,28 грн та 3 640 грн у рахунок відшкодування судових витрат.

07 вересня 2011 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Селезньовим М.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №28562157 на підставі виконавчого листа №2-194/11, виданого 18 серпня 2011 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Терра Банк» 10 396 176,28 грн та 3 640 грн судових витрат.

У межах даного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Зауважував, що ПАТ «Терра Банк» ліквідовано без правонаступників.

Посилався на те, що станом на день подання позову виконавчий документ повернуто стягувачу, виконавче провадження знищено, у зв`язку із цим виконавча служба не може зняти арешт у зв`язку із відсутністю на це підстав.

Вказав, що наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

На підставі викладеного позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2023 року позов задоволено.

Скасовано арешт та заборону відчуження зі всього майна, що належить ОСОБА_1 , накладений постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 16 березня 2015 року (номер обтяження 9069211), в межах виконавчого провадження №28562157.

Не погоджуючись з указаним рішенням відповідач Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

У мотивування скарги зазначає, що про наявність іпотекодержателя на арештоване майно було повідомлено при розгляді справи у судовому засіданні представником відповідача, проте вказаний факт не було взято судом першої інстанції до уваги.

Зауважує, що місцевий суд залишив поза увагою пояснення представника відповідача щодо виконання рішення суду шляхом перерахування суми боргу на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, що передбачено пунктом 2 частини четвертої статті 59 Закону №1404 та пунктом 1 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5.

Також посилається на пропуск позивачем позовної давності з огляду на те, що останній був обізнаний про повернення 29 грудня 2015 року виконавчого документу у виконавчому провадженні №28562157 на початку 2016 року.

27 грудня 2023 року на поштову адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_2 , в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Вказує, що стягувач у виконавчому проваджені був ліквідований, а відповідач не є його правонаступником, тому законність сплати коштів за виконавчим провадженням у даному виконавчому провадженні відповідачу відсутня.

Щодо пропуску строку позовної давності зазначає, що на негаторний позов, що є предметом розгляду у даній справі, вимоги про позовну давність не поширюються.

Посилається на те, що після закінчення 29 грудня 2016 року виконавчого провадження №28562157 арешт підлягав скасуванню, водночас весь цей час у ДРРП значиться чинним.

Після 29 грудня 2015 року виконавчий лист повторно не пред`являвся до примусового виконання, що вказує про те, що вже на 5 років пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

06 березня 2024 року на електронну адресу апеляційного суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якій просить судовий розгляд провести за відсутності представника позивача. Апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що права позивача порушуються, оскільки він не може розпоряджатися належним йому майном через наявність арешту на це майно, за відсутності підстав для арешту у зв`язку з ліквідацією кредитора, в такому разі припинилося і забезпечення такого зобов`язання, а тому права позивача підлягають судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Суд уважав, що позов ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби про зняття арешту та заборони відчуження зі всього майна підлягає задоволенню, оскільки припинилось зобов`язання позивача за кредитним договором у зв`язку з ліквідацією кредитора.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження №28562157 з примусового виконання виконавчого листа №2-194/11, виданого 18 серпня 2011 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Терра Банк» 10 396 176,28 грн та 3 640 грн у рахунок відшкодування судових витрат.

16 березня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Селезньовим М.О. винесена постанова про арешт майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження.

Постановою від 29 грудня 2015 року вищевказаний виконавчий лист повернутий ПАТ «Терра Банк» на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Матеріали виконавчого провадження №28562157 знищено у зв`язку з закінченням строків його зберігання.

15 травня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №4044222 про державну реєстрацію припинення ПАТ «Терра Банк» як юридичної особи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Звертаючись до суду з позовом про зняття арешту з майна ОСОБА_1 посилався на те, що ПАТ «Терра Банк» ліквідовано без правонаступників, а станом на день подання позову виконавчий документ повернуто стягувачу, виконавче провадження знищено, з огляду на що виконавча служба не може зняти арешт у зв`язку із відсутністю на це підстав.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року №904/51/19 (провадження №12-122гс19).

У разі відсутності матеріалів відкритого виконавчого провадження орган державної виконавчої служби у разі звернення особи зі скаргою має обґрунтувати правомірність тривалого перебування майна особи під арештом та забороною відчуження, а тому звернення з вимогою, зокрема, щодо оскарження рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України буде ефективним способом захисту.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 лютого 2023 року №206/2832/21 (провадження № 61-10757св22).

Верховний Суд у постанові від 19 січня 2022 року у справі №577/4541/20 (провадження №61-8240св21) зауважив, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він мав закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Разом з тим, суд першої інстанцій не врахував того, що ОСОБА_1 , як боржник у виконавчому провадженні, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд повинен закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Зважаючи на викладені обставини справи та норми закону, колегія доходить висновку. що суд першої інстанції помилково розглянув справу по суті та не врахував того, що арешт накладено на майно ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, а отже, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення суду першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції не визначився із характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2023 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Терра Банк» про скасування арешту - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник