Справа № 686/7494/24
Провадження № 2-о/686/240/24
УХВАЛА

18 березня 2024 року

м. Хмельницький

Суддя Хмельницького міськрайонного суду Салоїд Н.М.,ознайомившись з матеріалами заяви ОСОБА_1 , заінтересованої особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту щодо зміни національності,-

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення щодо зміни національності має бути відмовлено з наступних підстав.

Відповідно до положень частини 3 статті 315 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Із змісту поданої заяви вбачається, що заявник просить встановити факт, що він, ОСОБА_1 , за національністю значиться росіянин, проте його матір ОСОБА_2 за національністю була полька, тому просить встановити юридичний факт в частині зміни національності є поляком.

У частині першій статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності», відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку при одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до ухвалення цього Указу. Вказаний Указ утратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше, ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвитку української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 810/2732/18 повторно визначила, що факт належності особи до певної національності не може бути встановлений у судовому порядку.

Національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

Таким чином, у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності спір про заміну в актовому записі про народження української національності на польську, не підлягає розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, а й у судовому порядку взагалі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 175, 186, 293, 317, 318, 315, 353 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересованої особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту щодо зміни національності.

Зобов`язати управління казначейства у Хмельницькому районі повернути ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір в сумі 605,60грн. згідно квитанції ID 0954-6559-0951-4688 від 15.02.2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 15 днів з дня подання заяви про апеляційне оскарження до Хмельницького апеляційного суду.

Суддя: