Номер провадження: 22-ц/813/430/24
Справа № 516/132/16-ц
Головуючий у першій інстанції Мислива Л. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі (правонаступники ОСОБА_1 ): ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

позивач за зустрічним позовом правонаступника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 10.11.2020 у складі судді Мисливої Л.М.,

встановив:

У липні 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором №ODB0GA00000009 від 24.04.2008 в загальному розмірі 42 804,60 доларів США, що еквівалентно станом на 20.05.2016 становить 1080816 грн. 15 коп., та складається з: 30337,95 доларів США - заборгованості за кредитом, 11608,68 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом, 857,97 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі не виконують свої зобов`язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, зокрема, не сплачують банку кредитні кошти, відсотки за користування кредитними коштами та інші передбачені кредитним договором платежі, що і стало підставою для звернення банку з даним позовом до суду.

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання зобов`язання, передбаченого кредитним договором №ODB0GA00000009 від 24.04.2008 припиненим внаслідок зарахування однорідних зустрічних вимог.

Зустрічний позов мотивований тим, що зазначена в п. 8.1 даного кредитного договору грошова сума в 1050 доларів США, як винагорода за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, не являється такою відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про цінні папери та фондовий ринок». Споживчий кредит не є фінансовим інструментом, та жоден з них, визначених у п. 20 ч. 1 ст. 1 згаданого ЗУ, позичальнику банком не надавався, а тому за ЗУ «Про захист прав споживачів» за невиконання роботи (надання послуги) зазначеним банком має бути сплачена пеня, яка становить за період з 24.04.2008 по 05.09.2016 97 314 доларів США. Також зазначає, що шляхом врахування (частково) однорідних зустрічних вимог, є підстави визнати відсутність боргу перед банком, а зобов`язання припиненим.

Рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 10.11.2020 позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частках з кожного на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №ODB0GA00000009 від 24.04.2008 у розмірі 42 804 долара 60 центів США, що за курсом 25,25 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.05.2016 становить 1080816 грн. 15 коп., яка складається з: 30337 доларів 95 центів США - заборгованості за кредитом, 11608 доларів 68 центів США - заборгованості по процентам за користування кредитом, 857 доларів 97 центів США - заборгованості по комісії за користування кредитом. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частках з кожного на користь АТ КБ «ПриватБанк» понесені судові витрати в сумі 16212,24 грн. В іншій частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції не надавши належної оцінки зустрічним позовним вимогам безпідставно відмовив у їх задоволенні, оскільки суд не звернув уваги на той факт, що АТ КБ «ПриватБанк» в порушення умов кредитного договору не надало позичальнику 1050 дол. США, як оплату за надання фінансового інструменту. При цьому суд також не мотивував неможливість застосування ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо нарахування пені на порушене банком зобов`язання. Щодо задоволених позовних вимог, ОСОБА_3 зазначає, що поза увагою суду залишився той факт, банк в позасудовому порядку звернув стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 та зареєстрував право власності на це майно. Крім того, ОСОБА_3 посилається на те, що позичальником за кредитним договором була ОСОБА_1 , при цьому апелянт був поручителем з ОСОБА_1 за договором поруки. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 померла та її борг було переведено на нових боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , при цьому банком в порядку ст. 1282 ЦК до нових боржників вимог не пред`являлось. Тобто на думку ОСОБА_3 відсутність вимог банку в порядку ст. 1282 ЦК України є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання 22.02.2024 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 24.04.2008 між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ODB0GA00000009, за яким банк надав позичальнику кредитні кошти у вигляді не поновлюваної лінії в розмірі 40395 доларів США, з них: 35000 доларів США на споживчі цілі; 1050 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту; 220 доларів США страхування майна; 175 доларів США особисте страхування; 3950 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених Договором, з оплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,08% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, інших платежів, визначених Договором, та кінцевим терміном сплати 24.04.2018.

Позичальник зобов`язався щомісячно з 20 по 24 число кожного місяця здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки, винагороду, комісію, в загальній сумі 568,35 доларів США згідно Графіку погашення кредиту (п.п.1.1, 8.1 Договору).

Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (п. 8.3 Договору).

27.02.2013 ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали Додаткову угоду до кредитного договору №ODB0GA00000009 від 24.04.2008 щодо внесення змін до договору, зокрема суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї угоди, зменшено на 1494,99 доларів США (п. 1). Крім того, п. 8.1 кредитного договору викладено у зміненій редакції, за яким банк надає позичальнику кредитні кошти у вигляді не поновлюваної лінії в розмірі 47578,16 доларів США, з них: 35000 доларів США на придбання нерухомості; 1050 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту; 220 доларів США страхування майна; 175 доларів США особисте страхування; 11133,16 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених Договором, з оплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,08% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, інших платежів, визначених Договором, та кінцевим терміном сплати 24.02.2028р. (п. 3). Погашення заборгованості здійснюється згідно Графіку погашення кредиту, викладеного у новій редакції (п. 6).

Згідно з умовами договорів поруки №ODB0GА00000009/1 та №ODB0GА00000009/2 від 27.02.2013, укладених між ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , їх предметом є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, укладеним між банком та позичальником; поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п.п.1, 2, 4 Договору).

У відповідності до п. 5 Договору у випадку невиконання боржником будь-якого зобов`язання, передбаченого п. 1 даного Договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобов`язання.

Пунктом 6 Договору визначено, що поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимогі кредитора, на протязі 5 календарних днів з моменту отримання вимоги. Порука за цим Договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором (п. 12 Договору). Зміни і доповнення до даного Договору вносяться тільки за згодою сторін в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди (п. 13 Договору).

В порушення вимог за кредитним договором №ODB0GA00000009 від 24.04.2008, відповідач ОСОБА_1 здійснювала погашення за кредитом частково, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно з розрахунком заборгованості за Договором, станом на 20.05.2016 загальна сума заборгованості перед банком по кредиту складає 42804,60 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.05.2016 еквівалентно 1080816 грн. 15 коп., що складається з наступного: 30337,95 доларів США заборгованість за кредитом, 11608,68 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 857,97 доларів США заборгованість по комісії.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до досудових вимог повідомлень від 02.06.2016, надісланих позивачем на адреси ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , щодо погашення простроченої заборгованості за кредитним договором №ODB0GA00000009 від 24.04.2008, останні повідомлялися про заборгованість та необхідність її погашення.

Вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 померла, згідно книги обліку та реєстрації спадкових справ та даних зі Спадкового реєстру, спадкова справа після її смерті не відкривалася.

З повідомлення Виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області від 11.06.2020 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані наступні особи: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав можливим задовольнити частково вимоги банку та стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як з поручителів за виконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання, в рівних частках з кожного заборгованість за кредитним договором, оскільки вимоги позивача в цій частині основані на законі та підтверджуються доказами. Умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Апеляційний суд не погоджується з вказаним рішенням суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконанням ним свого обов`язку.

Частиною першою статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з частиною першою статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником.

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника (частина третя статті 559 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Частиною четвертою статті 25 ЦК України встановлено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора стягує заборгованість в межах вартості майна, одержаного у спадщину (стаття 1282 ЦК України).

За змістом зазначеної норми у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який відповідає перед кредитором в межах вартості одержаного у спадок майна.

Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

На поручителів може бути покладено обов`язок щодо належного виконання зобов`язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності в позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за нового боржника, зафіксованої в тому числі й у договорі поруки як згоди відповідати за виконання зобов`язання перед будь-яким боржником у разі переведення боргу за забезпечувальним зобов`язанням.

Подібний за змістом правовий висновок Верховного Суду України викладений у постанові від 03 червня 2015 року у справі N 6-206цс15.

На підставі наведеного слід дійти висновку, що на поручителя у випадку смерті боржника може бути покладено відповідальність лише за таких умов: наявності у боржника правонаступника спадкоємця, який прийняв спадщину; наявності спадкового майна; зафіксованої письмово згоди поручителя відповідати за нового боржника, у тому числі й у договорі поруки.

Таким чином до з`ясування судом підлягали обставини, які стосувалися наявності у боржника правонаступників, прийняття ними спадщини та наявності спадкового майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як зазначено вище, після звернення банку до суду з позовом до позичальника та поручителів (19.07.2016) про стягнення заборгованості, позивальник за основним зобов`язанням ОСОБА_1 , яка також виступає іпотекодацем, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, отже зобов`язання за кредитним договором припинилося.

Встановлено, що правонаступниками після смерті позичальника (іпотекодавця) є син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_2 , які одночасно виступають поручителями за кредитним договором, укладеним між банком та ОСОБА_1 .

Отже, у даному випадку поручителі є спадкоємцями, тому їх статус змінено та, у першу чергу вони є спадкоємцями.

29.10.2016 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу здійснено реєстрацію права власності на предмет іпотеки-квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «Приватбанк».

З викладеного слідує, що у спадкоємців боржника відсутнє майно, яке могло перейти у спадок, а тому зобов`язання вважаються припиненими.

Враховуючи вищевикладене, підстави для задоволення позову банку до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами поруки відсутні.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк».

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що на винагороду за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту в 1050 доларів США не можливо застосовувати положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо нарахування пені, а отже і врахування однорідних зустрічних вимог.

Апеляційний суд не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що за кредитним договором банк отримав винагороду у розмірі 1050 доларів США за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, проте послугу не надав, тому до нього застосовується санкція у вигляді пені, загальний розмір якої має бути зараховано як зустрічна однорідна вимога та як підстава визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим.

Відповідно до статті 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однією із сторін.

Зарахування, передбачене ст. 601 ЦКУ, здійснюється за наявності наступних умов:

1) вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов`язань, між двома особами, де кредитор одного зобов`язання є боржником іншого. Те саме повинно бути і з боржником;

2) вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобов`язаннях повинні бути речі одного роду;

3) необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна пред`явити до зарахування вимоги за таким зобов`язанням, яке не підлягає виконанню. Основною умовою для можливості припинення зобов`язання шляхом зустрічного зарахування є дійсність та безспірність вимог, тобто такі вимоги повинні існувати на момент зарахування та між сторонами не має бути спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання та розміру.

Вимоги на які посилається апелянт, випливають з одного й того ж зобов`язання (кредитного договору), тобто не є зустрічними та за своєю правовою природою є різними.

Крім того, як зазначив Верховний Суд у постанові від 15.08.2019 у справі №910/21683/17 умовою, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням, є прозорість вимог, тобто коли між сторонами немає спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання.

Враховуючи обставини даної справи відсутні підстави для застосування положень ст. 601 ЦК України та задоволення вимоги про припинення зобов`язання за кредитним договором.

За таких обставин рішення суду в частині зустрічного позову ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів та визнання зобов`язання припиненим слід змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті в оскарженій частині залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 10.11.2020 в частині позову Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами поруки скасувати, ухвалити в цій частині нове.

У задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами поруки відмовити.

Рішення суду в частині зустрічного позову ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів та визнання зобов`язання припиненим змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 04.03.2024

Головуючий: Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева