КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-5286/2010 Головуючий у суді І інстанції Орєхов О.І.
Провадження № 22-ц/824/933/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2023 року у справі за заявою приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія» (далі - ПрАТ «СТ «Гарантія») звернулося до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа.

Заяву обґрунтувало тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «СТ «Гарантія» матеріальну шкоду в сумі 27 271,77 грн та 392,75 грн судових витрат, а всього - 27 664,52 грн. На підставі зазначеного рішення судом видано виконавчий лист.

24 грудня 2012 року суд постановив ухвалу, якою за заявою стягувача виправив помилку, допущенну при оформленні виконавчого листа, а саме зазначив, що стягувачем є ПрАТ «СТ «Гарантія», вніс у виконавчий лист індивідуальний ідентифікаційний номер боржника ОСОБА_1 та місце його знаходження (проживання).

Стягувачем виконавчий лист для примусового виконання надсилався до Білоцерківського МВ ДВС. Неодноразово органом виконавчої служби виконавчий документ повертався стягувачу. В силу вимог статті 37 Закону «Про виконавче провадження» виконавчий лист стягувачем повторно надсилався до органів державної виконавчої служби для примусового виконання судового рішення.

Згідно витягу із Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 21 травня 2019 року виконавче провадження № НОМЕР_1 рахується завершеним.

У зв`язку з грубими порушеннями вимог вказаного вище Закону у травні 2019 року стягувач звернувся до керівника Білоцерківського ВДВС ГТУЮ у Київській області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, але скарга залишилася без відповідного реагування. Таким чином, стягувачем вживались заходи щодо своєчасного та у повному обсязі виконання судового рішення, але у зв`язку з бездіяльністю органу державної виконавчої служби, допущена втрата виконавчого листа, а відповідно і пропущено строк для його повторного пред`явлення до виконання.

Заявник вказував, що з 2019 року у державі введено карантинно-обмежувальні заходи, а з лютого 2022 року, у зв`язку зі збройною агресією рф проти України, виникли суттєві складнощі із контролем за належним та своєчасним виконанням судових рішень органами державної виконавчої служби. У лютому-березні 2022 року, внаслідок військових дій на території м. Чернігова, де фактично розташовується головний офіс ПрАТ «СТ «Гарантія», приміщення у значній мірі було пошкоджено, а також пошкоджені документи, в тому числі і окремі документи пов`язані з виконанням судових рішень.

Наведені обставини, на думку заявника, дають підстави стверджувати, що строк пред`явлення виконавчого листа, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 12 листопада 2012 року у справі № 2-5286/2010, пропущено з поважних причин. Оскільки цей виконавчий лист втрачений з поважних причин незалежно від вжитих заходів зі сторони стягувача, також є необхідність поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачі дубліката виконавчого листа.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2023 року у задоволенні заяви ПрАТ «СТ «Гарантія» відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник просить вищевказане судове рішення скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанціїнорм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги поданої заяви задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд належним чином не дав оцінку наведеним заявником причинам пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а лише констатував, що безпідставне та необґрунтоване поновлення строків порушує законні права та інтереси сторін і суперечить принципу права на справедливий суд.

Законодавцем не визначено перелік причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, які слід вважати поважними, суд дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням. Причина пропуску строку вважається поважною, якщо вона унеможливлює чи ускладнює можливість вчинення процесуальних дій, істотними труднощами для стягувана отримати та подати в установлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Саме короновірусна хвороба, яка охопила державу, в тому числі і Чернігівський регіон, позбавила можливості ПрАТ «СТ «Гарантія» своєчасно з`ясувати та отримати виконавчий лист для повторного його пред`явлення до органів ДВС для примусового виконання судового рішення. А пошкодження приміщення стягувача в результаті військових дій зовсім мінімізувало можливість як на дієвий контроль за виконання рішення суду, так і на можливістю обліку наявних виконавчих документів.

Не відповідає дійсності і є надуманим аргумент суду першої інстанції, що стягувач ще у травні 2019 року був обізнаний про порушення його прав у зв`язку з невиконанням судового рішення органами державної виконавчої служби, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією скарги на бездіяльність державного виконавця, що не позбавило його можливості вчасно пред`явити виконавчий лист повторно до виконання. Але ж у скарзі на бездіяльність державного виконавця, яку надіслав стягувач на ім`я начальника Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області, мова йшла не про відсутність виконавчого документа чи його втрату, а про невживання заходів щодо стягнення боргу з ОСОБА_1 , так як останній працював, був керівником підприємства, мав транспортні засоби та майно. Більше того, у зазначеній скарзі прямо вказується, що на сьогоднішній день оригінал виконавчого листа № 2-5286/2010 від 12 листопада 2012 року зберігається (знаходиться) у Білоцерківському ВДВС.

Отже, висновок суду, викладений в ухвалі від 07 листопада 2023 року, про недбале ставлення до процесуальних обов`язків з боку стягувача не може виправдовувати пропуск відповідних процесуальних строків, оскільки фактично покладає надмірний тягар на боржника і спростовується наведеними запереченнями.

Відзив ОСОБА_1 та Білоцерківського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ)до суду апеляційної інстанції не надійшов.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені завчасно і належним чином, заявник та відділ ДВС надіслали заяви про розгляд справи без участі їх представників, боржник причини неявки до апеляційного суду не повідомив, а тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки архіваріуса Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2023 року, справа № 2-5286 за 2010 рік за позовом ВАТ «СТ «Гарантія» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу знищена на підставі Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом ДСА України від 07 грудня 2017 року за № 1087, та номенклатури цивільних справ за 2010 рік, вилучених для знищення, як такі, що втратили практичне значення, згідно акту № 2 від 20 червня 2023 року.

Із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2010 року задоволено позов ВАТ «СТ «Гарантія» та стягнуто з ОСОБА_1 на його користь в порядку регресу матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, в сумі 27 271,77 грн та 392,75 грн судових витрат, а всього - 27 664,52 грн.

Вказане рішення набрало законної сили 07 серпня 2010 року, а на його виконання 12 листопада 2012 року стягувачу було видано виконавчий лист № 2-5286/2010.

Ухвалою суду від 24 грудня 2012 року задоволено заяву ПрАТ «СТ «Гарантія» про виправлення помилки, допущеної при оформленні виконавчого листа. Внесено виправлення у виконавчий лист № 2-5286/2010 від 12 листопада 2012 року, а саме зазначено, що стягувачем є ПрАТ «СТ «Гарантія» та індивідуальний ідентифікаційний номер боржника ОСОБА_1 і його зареєстроване місце проживання.

Іншою ухвалою суду від 24 грудня 2012 року поновлено ПрАТ «СТ «Гарантія» пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-5286/2010 від 12 листопада 2012 року.

З наявної в матеріалах справи інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження убачається, що виконавчий лист № 2-5286/2010 був пред`явлений стягувачем для примусового виконання до Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області 01 грудня 2014 року.

03 грудня 2014 року старшим державним виконавцем Кравчук А.О. на підставі вищевказаного виконавчого листа винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

29 грудня 2015 року головним державним виконавцем Кравчук А.О. винесено постанову про повернення виконавчого документа - виконавчого листа № 2-5286/2010 від 12 листопада 2012 року стягувачу на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-XIV).

Відмовляючи ПрАТ «СТ «Гарантія»у поновленні строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого 12 листопада 2012 року щодо боржника ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що посилання стягувача на карантин та збройну агресію російської федерації проти України не може розцінюватися судом, як поважні обставини пропуску зазначеного строку, так як про повернення вищевказаного виконавчого листа без виконання стягувачу заявник був обізнаний ще у травні 2019 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією його скарги на дії (бездіяльність) та рішення державного виконавця, а оскільки згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України короновірусу COVІD-19» від 11 березня 2020 року № 211 (зі змінами) карантин на всій території України установлено з 12 березня 2020 року, а не з 2019 року як зазначив заявник, останній не був позбавлений можливості вчасно пред`явити виконавчий лист повторно до виконання.

Суд при вирішенні заяви послався на пункт 16 постанови Пленуму ВССУ № 6 від 07 лютого 2014 року, відповідно до якого стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Отже, в даному випадку ПрАТ «СТ «Гарантія» зобов`язане було забезпечити належну організацію роботи всіх своїх підрозділів, у тому числі і щодо контролю за судовими та виконавчими документами при їх виконанні в органах ДВС. Недбале ставлення до процесуальних обов`язків з боку стягувача не може виправдовувати пропуск відповідних процесуальних строків, оскільки фактично покладає надмірний тягар на боржника.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявником не наведено будь-яких обставин, які б вказували на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у статті 14 ЦПК України у редакції, яка діяла на час видачі виконавчого документа.

В частині першій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа у справі № 2-5286/2010 (12 листопада 2012 року) були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 22 Закону № 606-XIV строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Отже, за загальним правилом, встановленим Законом № 606-XIV, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, міг бути пред`явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 23 Закону № 606-XIV у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (частина друга статті 23 Закону № 606-XIV).

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України № 1404-VIII від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), згідно з пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» якого виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання (частини перша, друга, пункт 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII).

У частині шостій статті 12 Закону № 1404-VIII передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

За частиною першою статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Аналіз змісту даних норм дає підстави для висновку, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Обґрунтовуючи вимоги заяви в частині поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа стосовно боржника ОСОБА_1 , ПрАТ «СТ «Гарантія» зазначало, що пропуск встановленого законом трирічного строку пред`явлення до виконання виконавчого листа від 12 листопада 2012 року зумовлено оскарженням ним дій державного виконавця шляхом подання у травні 2019 року скарги до начальника Білоцерківського ВДВС ГТУЮ У Київській області, на яку воно не отримало відповіді, а також введеним карантином з 2019 року та військовими діями у Чернігівській області з 2022 року і пошкодженням офісу заявника у м. Чернігові, що він вважав поважною причиною пропуску зазначеного строку.

Так, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені статтею 120 ЦПК України.

Згідно зі статтею 127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі заінтересованої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Аналогічний висновок зроблений в постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 1522/12531/12 (провадження № 61-18649св21) у подібних правовідносинах.

Таким чином підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Зазначене повинно підтверджуватися належними і допустимими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 грудня 2015 року у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 державним виконавцем Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». У цій постанові був зазначений строк повторного пред`явленні до 29 грудня 2019 року (а.с. 13).

21 травня 2019 року ПрАТ «СТ «Гарантія» звернулося зі скаргою до начальника Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області на дії (бездіяльність) та рішення державного виконавця, посилаючись на неналежне виконання державним виконавцем виконавчого листа № 2-5286/2010 від 12 листопада 2012 року.

Разом із тим, в прохальній частині скарги просило визнати неправомірними дії державного виконавця Кравчук А.О. та скасувати рішення про винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу згідно виконавчого листа № 755/7955/13-ц від 09 жовтня 2013 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПрАТ «СТ «Гарантія» коштів.

Тобто, прохальна частина скарги стосувалась зовсім іншого виконавчого провадження (а.с. 8-10).

Із змісту скарги також вбачається, що стягувач був обізнаним про повернення йому виконавчого документа, тобто до грудня 2019 року мав право знову пред`явити цей виконавчий лист до виконання. Тому доводи апеляційної скарги в тій частині, що ця скарга стосувалась не відсутності виконавчого листа, а невжиття заходів щодо його виконання не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки ця скарга лише доводить обізнаність стягувача про повернення йому виконавчого листа у грудні 2015 року і можливість його повторного пред`явлення до виконавчої служби до грудня 2019 року.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи заявника щодо поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання з посиланням на карантинні обмеження і військові дії на території Чернігівської області і ці висновки суду ПрАТ «СТ «Гарантія» не спростувало.

З урахування наведеного, обставини, на які посилається ПрАТ «СТ «Гарантія» як на підставу для поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-5286/2010 від 12 листопада 2012 року, не можна визнати поважними причинами пропуску установленого строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Будь-яких інших причин пропуску вказаного строку у заяві ПрАТ «СТ «Гарантія» не зазначено і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б не залежали від волі стягувача та дійсно створювали перешкоди або значно ускладнювали можливість пред`явлення виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 до виконання у визначений законом строк.

Виходячи з наведеного, оскільки заява ПрАТ «СТ «Гарантія» в частині поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого щодо боржника ОСОБА_1 , не містить поважних та обґрунтованих підстав, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин для пред`явлення виконавчого документа до виконання у встановлений законом строк, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив і суд не вбачав підстав для його поновлення, то за результатами розгляду заяви в частині видачі дубліката втраченого виконавчого листа місцевий суд правильно відмовив у задоволенні цієї вимоги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 379 ЦПК України, як підстави для скасування ухвали суду та відмови у задоволенні поданої стягувачем заяви.

За таких обставинколегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відмову в поновленні строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листапостановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і обґрунтовані підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого заявником судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2023 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду в частині вирішених вимог про видачу дубліката виконавчого листа відповідно до пункту 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

В частині вирішених вимог про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 15 березня 2024 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній