Провадження №22-ц/812/351/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 березня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №484/2844/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яку підписала її представник адвокат Вялова Ірина Михайлівна, на рішення, яке постановив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Мельничука Олександра Володимировича у приміщенні цього суду 14 грудня 2023 року, повний текст якого складений 22 грудня 2023 року, за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

У червні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що відповідачка звернулася до Банка з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 18 лютого 2020 року підписала заяву №б/н, на підставі якої сторонами був укладений догорів про надання банківських послуг, позивачем було відкрито на ім`я відповідачки кредитний картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт, який згодом збільшений до 34000 грн., остання отримала кредитну картку, за допомогою якої використовувала кредитні кошти.

Відповідачка у заяві-анкеті підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується пунктами 2.1.1.2.5 Договору, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. П.1.1.5.1 договору передбачено можливість зміна та доповнення тарифів та інших невід`ємних частин договору, про що банк повідомляє клієнтів. У разі незгоди зі змінами «Умов та привал надання банківських послуг» та «Тарифів» клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови п.2.1.1.6.5. Відповідно до п. 1.1.2.1.2 договору відповідач зобов`язується вчасно здійснювати оплату банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.3.1 договору в разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими. Відповідно до п.2.1.1.6.1 договору в разі затримання клієнтом сплати частини кредиту та /або процентів, які підлягають сплаті в порядку передбаченому п.2.1.1.3.1 договору, щонайменше на один календарний місяць, банк має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі, виконати інші зобов`язання за договором, в тому числі щодо сплати пені, в повному обсязі. Згідно п.2.1.1.2.12 договору починаючи з 181 дня моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банка заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд».

Посилаючись на те, що Банк свої зобов`язання виконав повністю, а відповідачка грошові кошти для погашення заборгованості на перерахувала, у зв`язку з чим на 22 лютого 2023 року має заборгованість у сумі 42314,61 грн., яка складається з: 35128,72 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7185,89 грн. заборгованість за простроченими відсотками, просив стягнути з неї цю заборгованість та 2684 грн. судового збору.

Сторони в судове засідання не з`явилися, представник відповідачки адвокат Вялова І.М. надала письмові пояснення, в яких просила у задоволенні позову відмовити, оскільки він необґрунтований та суперечить вимогам діючого законодавства.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 грудня 2023 року позовні вимоги Банку задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 18 лютого 2020 року станом на 22 лютого 2023 року в сумі 42314,61 грн., яка складається з: 35128,72 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7185,89 грн. заборгованість за простроченими відсотками, а також 2684 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що наявними у справі доказами, а саме - довідкою позивача підтверджена дата відкриття кредиту та видача картки «Універсальна» відповідачці, копією анкети-заяви від 18 лютого 2020 року підтверджено укладення кредитного договору між відповідачкою та банком, витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт підтверджено умови кредитування, випискою за договором б/н від 18 лютого 2020 року підтверджено рух по кредитному договору, а довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 підтверджено зміна кредитного ліміту. Розрахунок заборгованості за договором б/н від 18 лютого 2020 року є доказом розміру заборгованості.

Оцінивши вказані докази, та враховуючи, що обґрунтованих розрахунків, які б спростовували розмір заборгованості, нарахованої позивачем, відповідачкою не надано, суд вважав підтвердженим отримання кредиту відповідачкою у позивача та розмір заборгованості, а тому позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яку підписала її представник адвокат Вялова І.М., вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, а тому просить суд його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що задовольняючи позов, суд не встановив обставини справи, що мають значення для вирішення спору, не дослідив належним чином зібраних доказів, зокрема, щодо погашення відповідачкою суми кредиту та неправомірного зарахування позивачем внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення за відсотками та пенею та незарахування цих коштів на погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим дійшов незаконного висновку про задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів відповідачка посилається на правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 697/302/20.

Справа з урахуванням ціни позову та положень частини 1 статті 369 ЦПК України розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням закону рішення суду в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивачем доведено позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, оскільки їх зроблено без повного встановлення обставин, що мають значення у справі, та всупереч вимогам матеріального і процесуального права.

В силу вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (частина 5 статті 12 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-84, 89, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні спорів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Однак, вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд порушив указані норми процесуального права щодо дотримання завдань цивільного судочинства, сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Так, суд не вжив заходів щодо повного та всебічного встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема щодо укладання кредитного договору, досягнення згоди стосовно умов про нарахування процентів, визначення порядку повернення кредитних коштів, не перевірив правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, чи підтверджується такий розрахунок випискою по рахунку, яка містить операції по рахунку клієнта.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, зокрема, виявила бажання відкрити поточний рахунок/карту у гривні, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н (а.с. 15-16).

Згідно з наданою позивачем копією анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 18 лютого 2020 року ОСОБА_1 погодилася отримувати послуги АТ КБ «ПриватБанк», при цьому порядок та строки повернення кредитних коштів, розміри процентної ставки, пені та комісії, штрафу у заяві не визначені, анкета-заява підписана відповідачкою, що ніким не оспорюється.

Своїм підписом в анкеті-заяві ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що ця анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, з якими вона ознайомилася та які розміщені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/, складають договір про надання банківських послуг.

До позовної заяви долучено умови та правила надання банківських послуг та витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», на яких відсутній підпис сторін договору (а.с. 20-37).

До позовної заяви також долучено підписану представником Банку та ОСОБА_1 роздруківку з інформацією про деякі умови кредитування, яку позивач визначив як паспорт споживчого кредиту, у якій визначено, зокрема, строки договору та кредитування, пільговий період, процентні ставки у межах пільгового періоду процентів річних, процентні ставки за межами пільгового періоду процентів річних, процентна ставка у разі отримання різних варіантів суми кредиту, орієнтовну загальну вартість в залежності від суми кредиту (а.с. 16-19).

Згідно наданих АТ КБ «ПриватБанк» довідок ОСОБА_1 отримала 19 лютого 2020 року кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 з терміном дії 12/23 та їй було 19 лютого 2020 року встановлений кредитний ліміт в розмірі 1500 грн., 25 серпня 2020 року його розмір був збільшений до 7000 грн., 29 квітня 2021 року до 17000 грн., 13 серпня 2021 року до 24000 грн., 23 серпня 2021 року до 29000 грн. та 14 грудня 2021 року до 34000 грн. (а.с. 13, 14).

Отримання та використання ОСОБА_1 кредитних коштів з використанням кредитної картки № НОМЕР_1 , внесення коштів на погашення заборгованості відображено у виписці за договором №б/н за період з 19 лютого 2020 року по 24 лютого 2023 року (а.с. 10-12).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 22 лютого 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість у сумі 42314,61 грн., яка складається з: 35128,72 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7185,89 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).

Таким чином, ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву, пройшовши ідентифікацію клієнта, уклала з позивачем договір про надання банківських послуг, що підтвердила своїм підписом на заяві. Факт укладання цього договору та отримання кредитними коштами та користування ними відповідачка не спростовує, але заперечує наявність у неї заборгованості.

У справі, яка переглядається, Банк наполягав на тому, що ознайомившись із умовами кредитування, що підтверджує підписання позичальником паспорта споживчого кредиту, свідчить про дотримання письмової форми договору про споживче кредитування.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина 1 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Як виснував Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), «тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17 (провадження № 61-684св18), вказано, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 03 лютого 2010 року сторони узгодили базову процентну ставку по кредитному ліміту на момент підписання договору в розмірі 2,5 % на місяць з розрахунком 360 днів в році. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності штрафів за порушення зобов`язання. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами».

У справі, яка переглядається, АТ КБ «ПриватБанк» ініційовано спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, який оформлений у вигляді анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 18 лютого 2020 року.

На підтвердження заявлених вимог позивач надав до суду копію анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 18 лютого 2020 року, роздруківку з інформацією про деякі умови кредитування, які позивач визначає як паспорт споживчого кредиту до умов та правил надання банківських послуг, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг із Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості; анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 18 лютого 2020 року, яка підписана сторонами, не містить відомостей щодо розміру кредитного ліміту, встановлення ціни договору у вигляді сплати процентів за користування та порядку повернення кредитних коштів.

Додана до позовної заяви підписана сторонами роздруківка інформації та контактні дані кредитодавця, зазначена в позовній заяві як паспорт споживчого кредиту, містить відомості по 7 типах кредитного продукту, серед яких, зазначені картки Універсальна та Універсальна Голд, а також: процентна ставка в залежності від суми/ліміту кредиту до 50 тис. грн., до 75 тис грн., до 100 тис. грн., до 300 тис. грн., до 400 тис. грн., до 800 тис. грн.

З огляду на викладену правову позицію підписана відповідачкою роздруківка з інформаціє про умови кредитування, які позивач визначає як паспорт споживчого кредиту до умов та правил надання банківських послуг, не може вважатися складовою частиною кредитного договору, а є способом підтвердження Банком виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Ознайомлення з таким паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

У наявній в матеріалах справи анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 18 лютого 2020 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про повернення кредитних коштів. Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами.

Роздруківка із сайту позивача також належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Колегія суддів вважає, що у цьому конкретному випадку з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (19 лютого 2020 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (02 червня 2023 року), тобто банк міг додати до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в цьому банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не є складовою укладеного сторонами кредитного договору та не визначають його суттєві умови, в тому числі щодо розміру процентів за користування кредитом, що виключає правомірність їх нарахування кредитодавцем.

Суд першої інстанції не врахував наведених положень закону, правових висновків Верховного Суду та помилково вважав, що є підстави для стягнення з відповідачки усієї визначеної позивачем суми заборгованості, тоді як відповідно до наявного у справі розрахунку за весь час користування кредитними коштами, до неї позивачем без належних правових підстав включались нараховані проценти за користування кредитними коштами, а сплачені відповідачкою в погашення заборгованості суми частково скеровувались на погашення процентів.

Оскільки позивачем не доведена наявність домовленості з ОСОБА_1 щодо нарахування процентів за користування кредитом та їх сплати, відсутні підстави для стягнення нарахованої Банком заборгованості за процентами.

Між тим, враховуючи, що укладений між сторонами кредитний договір від 18 лютого 2020 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд вважає, що Банк у такому випадку вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Згідно наданої позивачем виписки за рахунком ОСОБА_1 відповідачка отримала від Банка з використанням кредитної картки №24 грн. 27 коп. та повернула 75971 грн. 07 коп., тому неповернута сума кредитних коштів становить 24412 грн. 91 коп.

За такого є підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що при ухваленні рішення суд неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, внаслідок чого помилково визначився із розміром заборгованості, рішення на підставі положень пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України необхідно змінити, частково задовольнивши позов.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду змінено внаслідок чого позовні вимоги задоволені частково, слід провести розподіл судових витрат.

При зверненні до суду з позовом позивачем було сплачено 2684 грн. судового збору, які підлягають поверненню позивачу пропорційно задоволеним вимогам 1548 грн. 50 коп. (24412,91 грн.х2684 грн.:42314,61 грн.).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 відповідно до ставки, визначеної підпунктом 6 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір», сплатила 4026 грн. судового збору.

За наслідками апеляційного перегляду сума стягнення за рішенням суду була зменшена на 17901 грн. 70 коп., що становить 42,31% від позовних вимог відповідно, тому на її користь з позивача слід стягнути 1703 грн. 40 коп. судового збору (4026 грн. х 42,31%)..

З урахуванням положень частини 10 статті 141 ЦПК України з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 154 грн. 90 коп. судового збору (1703 грн. 40 коп.- 1548 грн. 50 коп.).

Керуючись статтями 367,368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яку підписала її представник адвокат Вялова Ірина Михайлівна, задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 грудня 2023 року змінити.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», , 24412 грн. 91 коп. заборгованості за договором про надання банківських послуг від 18 лютого 2020 року та 154 грн. 90 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

________________________________________

Повний текст постанови складений 05 березня 2024 року