Справа №443/2239/23
Провадження №2/443/127/24
РІШЕННЯ

іменем України

21 лютого 2024 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - територіальна громада села Вербиця в особі Ходорівської міської ради Львівської області про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом

,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, у якому просить визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід по материній лінії ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вербицької сільської ради, а також житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Згідно довідки Ходорівської міської ради №447 від 09.08.2023 року ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день ОСОБА_3 разом з ним постійно проживала без реєстрації його онука ОСОБА_1 , яка здійснювала догляд за дідусем. Заповіту від ОСОБА_3 у виконкомі Вербицької сільської ради не посвідчувалося. ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті дідуся ОСОБА_3 . Зазначає, що єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 є його дочка і відповідно її матір ОСОБА_2 , однак вона спадщину не прийняла у жоден із передбачених законом способів та не неї не претендує. Натомість вона постійно проживала із дідусем на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила своїх спадкових прав.

17.08.2023 року вона зверталася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу з метою юридичного оформлення спадкових прав на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вербицької сільської ради, після смерті дідуся ОСОБА_3 , однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у неї правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що знаходиться на території Вербицької сільської ради, що належали померлому і є спадковим майном. Окрім того, місце її реєстрації проживання відмінне від зареєстрованого місця проживання спадкодавця на час відкриття спадщини, тому для юридичного оформлення спадщини вона зверталася до суду, щоб в судовому порядку встановити факт її постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнати за нею право власності на земельні ділянки в порядку спадкування. Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 05.10.2023 року у справі №443/1611/23, встановлено факт постійного проживання позивачки, разом із ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини та визнано за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вербицької сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1,0962 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ЛВ 039716 від 20.01.2003 року.

07.12.2023 року вона звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом відносно житлового будинку, однак нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій. Причиною відмови стало те, що у позивачки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 21.12.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовні заяві, просив позов задоволити. Крім того, у зв`язку із визнанням відповідачем позовних вимог не заперечив щодо ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Також долучив витяг з Державного реєстру речових прав та довідку Ходорівської міської ради №44 від 12.02.2024 року.

Відповідач - ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву згідно якої повідомляє, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивачки, наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України їй зрозумілі. Крім того просить розгляд справи проводити без її участі.

Представник третьої особи - Ходорівської міської ради Стрийського району Львівської області у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить суд розглянути справу за відсутності їхнього представника та винести рішення за наявними в ній матеріалами.

Оскільки відповідач визнала позовні вимоги, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 82 ЦПК України передбачено підстави звільнення від доказування.

Так, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.2 ст. 82 ЦПК України).

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання народилася у с.Вербиця, Ходорівський район, Львівська область, її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , 25.05.1985 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Як видно із свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , остання народився у м.Новояворівськ, Яворівський район, Львівська область, її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.с.10).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , 03.11.2007 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.11).

Як вбачається з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.6 на звороті), остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 04.02.2014 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивачки по материній лінії ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_5 , виданим Вербицькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 21.01.2016 року (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вербицької сільської ради, а також житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Ходорівської міської ради №447 від 09.08.2023 року ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день ОСОБА_3 разом з ним постійно проживала без реєстрації його онука ОСОБА_1 , яка здійснювала догляд за дідусем. Заповіту від ОСОБА_3 у виконкомі Вербицької сільської ради не посвідчувалося. ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті дідуся ОСОБА_3 в шестимісячний термін після його смерті (а.с.13).

Оскільки заповіту ОСОБА_3 не залишав то спадкування відбулося за законом.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 була дочка покійного ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 спадщину після смерті свого батька не прийняли у жоден із передбачених законом способів, що підтверджується поданою нею письмовою заявою (а.с.55) та Витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №70743611 від 28.11.2022 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

Крім того, судом також встановлено, що рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 05.10.2023 року у справі №443/1611/23 (провадження 2/443/562/23) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа територіальна громада села Вербиця в особі Ходорівської міської ради Львівської області про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом із ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вербицької сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1,0962 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ЛВ 039716 від 20.01.2003 (а.с.15-18).

Вказаним рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 05.10.2023 року у справі №443/1611/23 (провадження 2/443/562/23) встановлено наступні обставини.

Таким чином, судом встановлено факт спільного проживання позивачки ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_3 , який підтверджується зібраними і дослідженими письмовими доказами, а також поясненнями свідків, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають.

Встановлення факту спільного проживання разом із спадкодавцем позивачці необхідно для юридичного оформлення спадщини, так як відповідно до ч. 3 ст.1268ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

В ході судового розгляду справи судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 за законом, яка прийняла спадщину у виді земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вербицької сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1,0962 га своєчасно та належним чином (у встановленому законом порядку).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

Суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 грудня 2019 року у справі №520/11429/17, про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Відтак судом встановлено, що єдиним спадкоємцем п`ятої черги спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 була тільки позивачка.

Крім того, як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №366653224 від 20.02.2024 року, інформація про житловий будинок, який розташований у АДРЕСА_1 відсутня (а.с.64).

Згідно довідки Ходорівської міської ради №44 від 12.02.2024 року, згідно з записами в по-господарській книзі №2 с.Вербиця, Стрийського району Львівської області, що зберігається у АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та на момент смерті був фактичним власником цього будинку. За житловим будинком числиться земельна ділянка для ОЖБ - 0,16 га. Будинковолодіння на балансі не рахується (а.с.65).

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок, який розташований у АДРЕСА_1 , станом на 25.07.2016 року має наступні характеристики: А-1 житловий будинок, загальною площею 142 кв.м., під будинком - 79 кв.м., під господарськими бідівлями - 63 кв.м. (а.с.19-23).

Відповідно до ч. 4 ст.3 Закону України від 1липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими внесеними змінами та доповненнями).

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Предметом спору у даній справі є житловий будинок у АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 що підтверджується такими доказами:

-довідкою Ходорівської міської ради №44 від 12.02.2024 року, відповідно до якої, згідно з записами в по-господарській книзі №2 с.Вербиця, Стрийського району Львівської області, що зберігається у АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та на момент смерті був фактичним власником цього будинку. За житловим будинком числиться земельна ділянка для ОЖБ - 0,16 га. (а.с.65).

-технічним паспортом, виготовленим на замовлення ОСОБА_1 (а.с.19-23).

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, які зазначені вище встановлено, що спірний житловий будинок у АДРЕСА_1 дійсно належав ОСОБА_3 .

З метою оформлення права власності на спадкове майно, а саме житловий будинок у АДРЕСА_1 ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на спадкове майно.

Однак, постановою державного нотаріуса Жидачівської ДНК Матусека В.В. №436/02-31 від 07.12.2023 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її діда - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.39).

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року№24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ч. 3 ст.3 Закону України від 1липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Одночасно, згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо нерухомого майна - житловий будинок по АДРЕСА_3 .

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у неї правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, що належало померлому ОСОБА_3 (спадкове майно), перешкоджає їй в реалізації спадкових прав, зокрема оформленню спадщини нотаріусом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, оскільки позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, вимога позивача про визнання за нею права власності на спадкове майно за законом підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01 березня 2024 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка