Єдиний унікальний номер справи 333/5920/23
Номер провадження 2/333/425/24
РІШЕННЯ

іменем України

06 лютого 2024 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя
у складіголовуючого суддіСтоматова Е.Г.
за участю:секретаря судового засіданняБережної Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (пр. Д. Яворницького, буд. 108, м. Дніпро, 49038) про визнання незаконним і скасування наказу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2023 року позивач звернувся до Комунарського суду м. Запоріжжя з позовною заявою до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця», в якій просить суд: скасувати наказ № 323/ОС від 09.12.2021 року «Про особовому складу», як незаконний. Стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток 23 540 грн, за час вимушеного прогулу з 09.12.2021 року 28.02.2022 року.

Даний позов обґрунтований тим, що позивач ОСОБА_1 , починаючи з 2002 року працює на підприємстві відповідача на посаді провідника пасажирського вагону (у поїздах приміського сполучення) структурного підрозділу "Запорізьке моторвагонне депо" регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниця" (далі-Відповідач). Наприкінці листопада 2021 року позивача на підпис було надано папірець під назвою Лист-ознайомлення. Додатком до чого є цей папірець та чи має він юридичну силу, їй нічого не повідомлялось. В даному документі було наведено посилання на постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 р. N? 1236 та від 04.03.2015 р. N? 83, а також накази Міністерства охорони здоров?я від 04.10.2021 N? 2153 та від 01.11.2021 N? 2393. Також було наведено посилання на сторінку в інтернеті щодо списку пунктів щеплень та центрів масової інформації. Крім цього, в листі-ознайомленні було зазначено про необхідність отримання позивачем обов?язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, а також зазначено, що її відмова або ухилення від щеплення може бути підставою для відсторонення від роботи з 09 грудня 2021 року.

Позивачем на адресу керівництва Запорізького моторвагонного депо було направлено обґрунтоване заперечення (від 30.11.21 № 2845) на отриманний лист-ознайомлення та Заява (від 30.11.21 № 2844) про те, що позивачем прийнято рішення тимчасово утримуватись (вона не відмовлялась та не ухилялась) від щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 до опублікування в офіційних джерелах результатів, які містять в сукупності науково-обгрунтовані докази, у тому числі дані адекватних та добре контрольованих досліджень, які дають змогу вважати, що вакцини або інші медичні імунобіологічні препарати можуть бути ефективними для профілактики коронавірусної хвороби та не несуть загрози життю та здоров?ю вакцинованих.

Крім того, в даній заяві позивачем було запропоновано забезпечити їй безкоштовне проходження ПЛР-тестування кожні 72 години або в разі відсутності відповідного фінансування на підприємстві по відшкодуванню ПЛР-тестування, позивач просила перевести її на дистанційний режим роботи чи оплатити їй час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, згідно з ч.1 ст. 113 КЗпП України та Колективного договору, про що видати відповідний наказ (розпорядження).

Але Відповідачем (уповноваженим ним органом) були проігноровані її вищезгадані Заяви та заперечення. Наслідком таких дій/ бездіяльності Відповідача стало те, що до відома позивача було доведено наказ від 09 грудня 2021 N? 323/ОС «По особовому складу» про відсторонення ОСОБА_1 з 09 грудня 021 року від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення.

Для визнання незаконним спірного наказу, і стягнення середнього заробітка за час вимушеного прогулу, позивач зверталась до комісії по трудовим спорах структурного підрозділу Запорізьке моторвагонне депо, де вимоги позивача були задоволено. 06 травня 2023 року засобами поштового зв?язку позивач отримала і ознайомилася із заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі N?336/282/22 за позовом АТ "Українська залізниця" про скасування рішення комісії КТС від 24.12.2021 р. Рішенням суду вимоги Укрзалізниці задоволено. Суд мотивує своє рішення тим, що рішення комісії КТС "...прийнято з порушенням процедури розгляду відповідних заяв та воно не відповідає вимогам чинного трудового законодавства. Під час розгляду вказаної справи, судом не вирішувалось питання законності відсторонення від роботи ОСОБА_1 ".

Згідно припису ч.1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Так, в зв?язку із тим, що судом не розглядалось питання чи законним було відсторонення позивача, днем, коли вона дізналась про порушення свого права, є день, коли отримала і ознайомилась із заочним рішенням Шевченківського суду м. Запоріжжя у справі N? 336/282/22, тобто 06 травня 2023 року, а відтак тримісячний строк звернення до суду не був пропущений.

Трудовим договором і посадовими інструкціями Позивача не передбачено і не обумовлено зобов?язань щеплень від COVID-19 чи надання довідок чи інших підтверджуючих документів про щеплення.

Вважає спірний наказ таким, що грубо порушує її конституційні та трудові права, а також суперечить чинному законодавству України. B супереч вимог чинного законодавства та Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах та установах і організаціях затверджених наказом від 18.06.2015 N? 1000/5 працівник відділу кадрів ОСОБА_2 вимагала від неї ознайомлюватись зі спірним наказом, який не підписано керівником або уповноваженим роботодавцем органом, та не містить відомостей щодо її відмови здійснити щеплення. Спірний наказ нею був підписаний і зазначено той факт, що відсутня печать та підпис головного інженера ОСОБА_3 , а також вказала свою не згоду через порушення конституційних та трудових прав.

Спірний наказ суперечить ЗУ «Про захист від інфекційних хвороб», оскільки щеплення від COVID-19 не включено до календаря щеплень, ні як обов`язкове, ні як обов`язкове профілактичне щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показниками. Відтак, наказом відповідача про відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19 порушено її права, гарантовані Конвенцією про захист прав та основоположних свобод.

Крім того, спірний наказ суперечить Постанові КМУ від 09.12.2020 р. N? 1236, оскільки вакцинація передбачена лише на час дії карантину, який згідно Постанови КМУ від 09.12.2020 р N? 1236 встановлено до 31.12.2021 р., а в наказі зазначено, що відсторонення буде тривати до моменту здійснення позивача щеплення проти COVID-19 або отримання медичного висновку про наявність у неї протипоказань до вказаного щеплення. Таким чином, постановча частина спірного наказу не відповідає Постанові КМУ від 09.12.2020 року № 1236 і носить примусовий та дискримінаційний характер.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 24 липня 2023 року було залишено без руху та надано термін для усунення недоліків.

15 серпня 2023 року позивачем було надано уточнену позовну заяву.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 05 вересня 2023 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників процесу. Одночасно було задоволено клопотання позивача про витребування доказів від відповідача.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 03 жовтня 2023 року було продовжено представнику відповідача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» строк для надання відзиву до 18 жовтня 2023 року.

17 жовтня 2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до якого просить суд відмовити в задоволені позовних вимог та в обґрунтування зазначили, що позивач ОСОБА_1 є працівником структурного підрозділу «Запорізьке моторвагонне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та займає посаду провідника пасажирського вагона ( у поїздах приміського сполучення), тобто на робочому місці Позивач потенційно має безпосередньо численні контакти як з працівниками депо так й з пасажирами вагонів електропоїзда, так як Позивач відповідно до Місцевої інструкції провідника пасажирських вагонів ( у поїздах приміського сполучення) затвердженої наказом N?456 від 16.01.2021 року (є діюча на т.ч.) здійснює обслуговування під час посадки пасажирів, на шляху прямування, контактує у пункті обороту та після прибуття поїзда на станцію основного депо з працівниками депо. Даною Місцевою інструкцією провідника пасажирських вагонів ( у поїздах приміського сполучення) обумовлено: Порядок явки на роботу (...провідник зобов?язаний під час виконання службових обов?язків мати при собі та пред?явити оператору ЕОМ та за вимогою бригадира (звільненого) після прибуття на роботу службове посвідчення, особисту медичну книжку та інші документ; отримати маршрутний лист, пройти перед рейсовий медичний огляд у медпункті з відміткою у маршруті форми ФТУ N?32, ознайомитися з регламентом роботи квиткових кас за курсуванням напрямку поїзду з метою подальшого визначення зупинок для продажу квитків (обілечування), пройти інструктажі з безпеки руху, охорони праці, пожежної безпеки та позапланові інструктаж, ознайомитися із наказами, телеграмами, іншими документами з питань безпеки руху поїздів та ін. під підпис, отримати касовий апарат, бланки суворої звітності, розмінні кошти, при необхідності відеорегістратор - з чого слідує Позивач потенційно має безпосередньо численні контакти як з працівниками депо; Обов?язки провідника при прийманні та підготовленні до рейсу вагонів приміського поїзду ( ...... провідник контактує безпосередньо з машиністами електропоїзда та бригадою яка здає зміну); Обов?язки провідника на шляху прямування приміського поїзда ( ....нa шляху прямування поїзда провідник зобов?язаний вести спілкування з пасажирами …виключно державною мовою, починати продаж квитків та перевіряти проїзні квитки за 5 хв. до відправлення поїзду з початкової станції, організовувати своєчасне забезпечення квитками пасажирів..) та інше. Організувати для Позивача надомну/дистанційну роботу Відповідач не має можливості, оскільки робота Позивача безпосередньо пов?язана зі стаціонарними механізмами, які не можуть переміщуватись у просторі та повинні знаходитись у чітко визначеному місці. Відтак, керуючись чинним законодавством України та необхідністю обмеження соціальних контактів Позивача через відсутність щеплення проти COVID-19 Відповідач відсторонив Позивача від роботи. До того ж, відсторонення Позивача відбулося на підставі та у порядку, передбаченому чинним законодавством. Позивачем не було надано медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров?я, а також інформацію про щеплення проти COVID-19, що фактично свідчить про ухилення Позивачем від щеплення проти COVID-19. Наказом МОЗ України від 25.02.2020 N? 521 «Про внесення зміни до Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб» унесено зміни до Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров?я України від 19 липня 1995 року N? 133, доповнивши розділ "Особливо небезпечні інфекційні хвороби" пунктом 39 такого змісту: "39. COVID-19». Таким чином, COVID-19 є особливо небезпечною інфекційною хворобою. Акціонерне товариство «Українська залізниця» включена до Переліку об?єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Цим наказом передбачається, що щеплення є обов?язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку N? 2153 медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 N? 595, зареєстрованого в МЮ України 10.10.2011 за N? 1161/19899 (у редакції наказу МОЗ від 11.10.2019 N? 2070). Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ МОЗ України N? 2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України. Таким чином, якщо ставити питання обов?язковості щеплення для працівників з наведеного вище переліку наказ МОЗ N? 2153, то його можуть не робити лише ті працівники, які мають саме абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень. Позивачем не надано жодного медичного висновку, який би підтверджував протипоказання до щеплення за станом здоров`я. Протипоказання до вакцинації може встановлювати сімейний або лікуючий лікар та надати відповідний висновок про тимчасове чи постійне протипоказання або про відтермінування через COVID-19 в анамнезі. Якщо у пацієнта є протипоказання до щеплення однією з вакцин проти COVID-19 за можливості особа має вакцинуватися іншими типами вакцин. Відповідно до часини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу. Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов?язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв?язку з відмовою або ухиленням від проведення обов?язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Водночас колективним та /або трудовим договором, рішенням роботодавця може бути передбачено інші умови. У зв?язку із цим у кожному конкретному випадку при вирішенні питання про нарахування сум за час правомірного відсторонення працівника від роботи слід виходити, насамперед із норм К3пП України, умов колективного договору, який діє на підприємстві, де працює відсторонений працівник. та укладеного з останнім трудового договору. Наведений розрахунок позивачем середнього заробітку є безпідставним. Вирахований розмір середньоденної заробітної плати є не вірним. Так відповідачем здійснено розрахунок середньогоденної заробітної плати у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. N? 100. З урахуванням викладеного вважаємо, що наказ про відсторонення від роботи позивача- оформлено та підписано у відповідності до положень чинного законодавства України, підстави для визнання незаконним та скасування наказу відсутні. Через відсутність підстав для скасування наказу про відсторонення від роботи, позовна вимога про виплату заробітної плати за час відсторонення також не підлягає задоволенню.

02 листопада 2023 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

У судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував, щодо задоволення позовних вимог, та просив відмовити на підставі доводів зазначених у відзиві на позовну заяву.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії « Придніпровської залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено та підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 , що позивач працює на провідника пасажирського вагону (у поїздах приміського сполучення) структурного підрозділу "Запорізьке моторвагонне депо" регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниця" з 12 червня 2002 року, до працювала до відсторонення від посади.

Наказом АТ «Укрзалізниця» регіональної філії «Придніпровська залізниця» структурний підрозділ «Запорізьке моторвагонне депо» № 323/ос від 09 грудня 2021 року позивача відсторонено від роботи з 09.12.2021 року без збереження заробітної плати до дня фактичного щеплення проти COVID 19 або висновку лікаря щодо наявності противопоказань до проведення профілактичних щеплень проти COVID 19.

Про необхідність здійснення щеплення від COVID 19 та про можливе відсторонення від роботи у випадку відсутності даного щеплення позивач була повідомлена 09 грудня 2021 року, що підтверджується її особистим підписом та зазначеними запереченнями.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У Рішенні від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 у справі № 1-14/2020(230/20) за конституційним поданням Верховного Суду Велика Палата Конституційного Суду України зазначила, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом актом, ухваленим Верховною Радою України, як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України.

Частиною першою статті 46 Кодексу законів про працю України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з пунктами «б», «г» статті 10 Закону України від 19 листопада 1992 року № 2801-XII «Основи законодавства про охорону здоров`я України» (далі Закон № 2801-XII) громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Частиною шостою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» № 1645-ІІІ (далі Закон № 1645-ІІІ) передбачено, що повнолітнім дієздатним громадянам профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об`єктивної інформації про щеплення, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення; якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження засвідчити це актом у присутності свідків.

За статтею 1 Закону № 1645-ІІІ протиепідемічні заходи це комплекс організаційних, медико-санітарних, ветеринарних, інженерно-технічних, адміністративних та інших заходів, що здійснюються з метою запобігання поширенню інфекційних хвороб, локалізації та ліквідації їх осередків, спалахів та епідемій.

Частиною першою статті 12 Закону № 1645-ІІІ передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт (частина друга статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (речення третє частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями (частина третя статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України (частина четверта статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань (частина шоста статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), МОЗ України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань.

Накази МОЗ України, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами (пункт 8 зазначеного Положення).

Наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі Перелік № 2153). У первинній редакції до цього Переліку увійшли: працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» затверджено Перелік об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 доповнено постанову Кабінету Міністрів України № 1236 новим пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;

відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу».

Отже, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника (пункт 11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21).

Наказом МОЗ України від 25 лютого 2020 року № 521 внесено зміни до Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, затвердженого наказом від 19 липня 1995 року № 133, доповнено розділ «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» пунктом 39, де зазначено COVID-19.

11 березня 2020 року у зв`язку з масштабами поширення SARS-CoV-2 ВООЗ офіційно визнала пандемію COVID-19.

Постановою від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» Кабінет Міністрів України у межах усієї території України встановив карантин на період із 12 березня до 03 квітня 2020 року, заборонивши: відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволялося проводити без участі глядачів (уболівальників).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року № 215 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211» назву і текст Постанови № 211 викладено в новій редакції. У подальшому, з огляду на незадовільну ситуацію з поширюваністю коронавірусної інфекції постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405,від 16 квітня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 23 лютого 2022 року № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928, від 23 грудня 2022 року № 1423 карантин неодноразово продовжувався (останнього разу до 30 квітня 2023 року). Наведені постанови встановлювали низку карантинних заходів та обмежень, суворість яких визначалася з огляду на епідемічну ситуацію в державі та її окремих регіонах.

24 грудня 2020 року МОЗ України видало наказ № 3018, яким затвердило «Дорожню карту з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 20212022 роках». Дорожня карта передбачала, що імунізація населення безпечною та ефективною вакциною проти коронавірусної хвороби COVID-19 є найважливішим компонентом стратегії Уряду України в подоланні гострої фази пандемії коронавірусної хвороби COVID-19. Загальною метою здійснення масової вакцинації населення стало припинення поширення коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні.

Поширення коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні зумовлювало нагальну потребу вжиття державою певних обмежувальних заходів, пов`язаних, зокрема, із втручанням у право на повагу до приватного життя для захисту здоров`я населення від хвороби, яка може становити серйозну небезпеку, а саме: для запобігання подальшому її поширенню, попередження важких ускладнень у хворих на COVID-19, мінімізації серед них кількості летальних випадків. Така мета відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції є легітимною. Встановивши обов`язковість щеплення проти COVID-19 для окремих категорій працівників як умову продовження виконання ними трудових обов`язків, держава намагалася досягнути цієї мети (пункт 13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21).

Критерії оцінки пропорційності втручання у право на приватне життя Велика Палата Верховного Суду сформулювала у пункті 14.9 постанови від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21. Зокрема, підлягають врахуванню такі обставини: кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); форма організації праці (дистанційна/ надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням».

Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Судом було встановлено, що позивач працює на підприємстві відповідача провідником пасажирського вагона, у зв`язку з чим безумовно має багато соціальних контактів на робочому місці та потенційно може нести загрозу зараження оточуючих COVID-19.

ОСОБА_1 не заперечувала того факту, що роботодавець повідомив її про необхідність щеплення від COVID-19. Водночас позивач не погодилася на щеплення від COVID-19 та 30 листопада 2021 року направила роботодавцю заперечення на розпорядження (повідомлення) від 25 листопада 2021 року № НЗК-7-7/145.

Відповідних документів щодо протипоказань проведення обов`язкових профілактичних щеплень позивач роботодавцю не надала.

Ураховуючи характер виконуваних обов`язків провідника пасажирського вагона (у поїздах приміського сполучення) дільниці обслуговування пасажирів, які ймовірно пов`язані з потенційно безпосередніми численними контакти як з працівниками депо так й з пасажирами вагонів електропоїзда, так як Позивач відповідно до Місцевої інструкції провідника пасажирських вагонів ( у поїздах приміського сполучення) затвердженої наказом N?456 від 16.01.2021 року (є діюча на т.ч.) здійснює обслуговування під час посадки пасажирів, на шляху прямування, контактує у пункті обороту та після прибуття поїзда на станцію основного депо з працівниками депо. Позивач підлягала обов`язковому профілактичному щепленню проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, але після попередження про необхідність такого щеплення ухилилась від проходження вакцинації, відповідних документів щодо протипоказань від такого щеплення роботодавцю не надала, у зв`язку із чим відповідач (роботодавець) обґрунтовано з дотриманням чинного законодавства відсторонив її від роботи з 09 грудня 2021 року до усунення причин, що спричинили відсторонення.

Виходячи зі змісту вказаних норм законодавства, а також характеру виконуваної позивачкою роботи, що обумовлює службову необхідність у контактуванні з іншими працівниками підприємства та пасажирами поїздів, що підвищувало ризик інфікування коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяння його подальшому поширенню, АТ «Укрзалізниця» правомірно було змушено ухвалити рішення про відсторонення позивача від роботи. Питання щодо організації дистанційної або надомної роботи як для позивача, так і для інших працівників відповідач не вирішував, ймовірно маючи необхідність у їхній безпосередній присутності на робочому місці у робочий час.

Суд зазначає, що право позивача на працю було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивач ухилилась від обов`язкового щеплення.

У спорі, що розглядається, індивідуальне право (інтерес) відмовитись від щеплення при збереженні обсягу права на працю протиставляється загальному праву (інтересу) інших працівників (членів суспільства), які провели щеплення з метою загального блага у формі права на охорону здоров`я, що, крім іншого, гарантується статтями 3, 27 та 49 Конституції України.

З огляду на викладене, суд вважає, що за встановлених у справі обставин роботодавець правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення ОСОБА_1 від роботи.

Враховуючи, що за позивачем на період відсторонення зберіглося робоче місце, трудовий договір не припинений, з 01 березня 2022 року її допущено до роботи, суд не встановив порушення права позивача на працю, гарантованого статтею 43 Конституції України.

Позивачем не доведено обставин, які б давали підстави для висновку, що тимчасове відсторонення позивача від роботи становило непропорційне втручання у її приватне життя.

Оскільки заявлені позивачем підстави для скасування наказу про відсторонення від роботи не знайшли свого підтвердження, тому відсутні і правові підстави для задоволення вимог позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 березня 2023 року у справі № 697/2349/21 (провадження № 61-6083св22), від 01 березня 2023 року у справі № 751/8696/21 (провадження № 61-7240св22), від 15 березня 2023 року у справі № 697/2359/21 (провадження № 61-5525св22), від 29 березня 2023 року у справі № 682/2645/21 (провадження № 61-4736св22), від 12 квітня 2023 року у справі № 621/4155/21 (провадження № 61-1505св23), від 12 квітня 2023 року у справі № 206/26/22 (провадження № 61-8378св22), від 26 квітня 2023 року у справі № 203/268/22 (провадження № 61-1662св23), від 09 серпня 2023 року у справі № 203/965/22 (провадження № 61-6389св23), 15 серпня 2023 року у справі № 203/216/22 (провадження № 61-5752св23), від 06 вересня 2023 року у справі № 317/4188/21 (провадження № 61-6560св23), 13 вересня 2023 року у справі № 133/51/22 (провадження № 61-9650св23).

Аналізуючи вищевикладені обставини та правові норми, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення її від роботи.

Також відсутні підстави для задоволення похідної вимоги про виплату невиплаченої заробітної плати за час відсторонення позивача від роботи.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.264, 265, 268, 274, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (пр. Д. Яворницького, буд. 108, м. Дніпро, 49038) про визнання незаконним і скасування наказу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд міста Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Повний текст судового рішення складено 12 лютого 2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя Е.Г.Стоматов