ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/1226/22Головуючий у 1-й інстанції Музика Я.М.
Провадження № 22-ц/817/194/24 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірський Б.О.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Сович Н.А.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №593/1226/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Мартищук Людмила Петрівна на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 06 листопада 2023 року в справі за позовом Бережанської окружної прокуратури в інтересах Бережанської міської ради, Комунального некомерційного підприємства Бережанська центральна міська лікарня Бережанської міської ради Тернопільської області до ОСОБА_1 про відшкодування витрат понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року Бережанська окружна прокуратура звернулася до суду з позовом про відшкодування витрат понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

В обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 23 березня 2022 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілим, на підставі ст. 46 КК України, а кримінальне провадження закрито.

Зазначали також, що дане кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав, а вина відповідача ОСОБА_1 в порушенні правил безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої потерпілому ОСОБА_2 було спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження доведена матеріалами справи.

Оскільки потерпілий від злочину перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Бережанська центральна міська лікарня (далі - КНП Бережанська центральна міська лікарня) з 14.09.2021 року по 29.09.2021 року (15 днів) і фактичні витрати закладу на його лікування становлять суму 21 934, 65 гривень, просили стягнути дані кошти з винної особи ОСОБА_1 в користь місцевого бюджету.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 06 листопада 2023 року позов Бережанської окружної прокуратури задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 до бюджету Бережанської міської ради 21934 грн. 65 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, а також в користь держави судовий збір у розмірі 2481 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції. Вважає, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що розрахунок наведений в довідці, яка видана КНП Бережанська центральна міська лікарня про кількість ліжко-місць проведених потерпілим у лікарні та вартість витрат на його лікування є невірним, оскільки було враховано суму, що не підлягає до стягнення, відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року №545.

Також вказує, що заробітна плата працівникам лікарні та нарахування на неї виплачуються щомісячно та не залежать від кількості хворих, які перебувають на лікуванні, як потерпілі внаслідок вчинених відносно них кримінальних правопорушень.

Крім того зазначає, що ПАТ Страхова група ТАС відшкодувала потерпілому витрати, які ним були понесені на придбання медикаментів, тому вважає що медичний заклад не надавав своїх медикаментів та перев`язувальних матеріалів.

У відзиві на апеляційну скаргу Бережанська окружна прокуратура вказує, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок рішення суду першої інстанції, який узгоджується із фактичними обставинами встановленими судом та нормами права, які регулюють спірні правовідносини.

Суд погодився з наведеними доводами прокурора щодо законності відшкодування витрат закладові охорони здоров`я, обґрунтованості кількості ліжко-днів, проведених потерпілим на стаціонарному лікуванні та вартості витрат на його лікування і перебування в закладі охорони здоров`я.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 , яка вчинила злочин, незважаючи на те, що була звільнена від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, має відшкодувати витрати на загальну суму 21 934, 65 гривень, які витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи скаржниці, що судом першої інстанції не враховано факт відшкодування Приватним акціонерним товариством Страхова група ТАС потерпілому внаслідок ДТП коштів, які витрачені ним на лікування.

Наголошує, що сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних траспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб на відшкодовування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участі забезпеченого транспортного засобу, а медичний заклад не підпадає під дію закону, яким регулюються дані правовідносини.

У відповіді на відзив представник ОСОБА_1 вказує, що у відзиві не було наведено пояснень щодо вартості лікування потерпілого, зокрема щодо стягнутих сум, які не підлягали врахуванню при обчисленні розміру фактичних витрат, відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545.

Також наголошує, що медичний заклад, який здійснював лікування потерпілого поніс витрати, які підпадають під страховий випадок укладеного договору між ОСОБА_1 та страховою групою про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності.

Від Бережанської міської ради надійшло клопотання в якому вони підтримують відзив, який поданий Бережанською окружною прокуратурою та просять апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 06 листопада 2023 року залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України визначено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні злочину передбаченому ч.1 ст. 286 КК України та нанесенні потерпілому ОСОБА_2 тілесних ушкоджень середньої тяжкості доведена ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 23 березня 2022 року і не підлягає доказуванню.

Також вбачається, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні комунального некомерційного підприємства Бережанська центральна міська лікарня 15 ліжко-днів (з 14 вересня 2021 року по 29 вересня 2021 року), що підтверджено довідкою КНП Бережанська центральна міська лікарня.

Вартість лікування в медичному закладі, по фактичним витратам склала, виходячи з вартості одного ліжко-дня в хірургічному відділенні: вартість 1 ліжко-дня у вересні 2021 р.: 8 084 248, 23 грн: 2793 л/дн. = 1 462, 31 грн. Вартість л-днів, проведених хворим у вересні 2021 р.: 1 462, 31 грн. * 15л/дн. = 21 934, 65 грн. (а.с. 69).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом встановленим ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Питання відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, врегульовано ст. 1206 ЦК України, Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

Особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину (ст. 1206 ЦК України).

За змістом наведеної норми матеріального права обов`язок відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, покладається саме на винну особу, яка вчинила цей злочин, і заподіяла шкоду здоров`ю потерпілої, як умисними, так і необережними діями.

Таким чином, законодавець відмежовує поняття витрат на лікування потерпілого від злочину та інституту шкоди, відповідальність за заподіяння якої не завжди покладається на винну особу.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року №11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545.

Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.

Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" постановлено звернути увагу судів на те, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування.

Пунктом 3 "Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545 встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.

У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.

Згідно вказаного Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого форма 003 (у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Суд першої інстанції задовільняючи позовну заяву посилався на те, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт витрат, понесених медичним закладом на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, вчиненого ОСОБА_1 , відтак наявний причинний зв`язок між злочинними діями винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні, а тому понесені медичним закладом витрати на лікування потерпілого підлягають стягненню із відповідачки.

Враховуючи вищенаведене та висновки суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Так, судом першої інстанції при визначенні розміру витрат понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, які підлягають стягненню з відповідача, не було враховано положень вищезгаданого Порядку та стягнуто суму 21 934,65 грн., яка включала в себе витрати на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Таким чином, при розрахунку витрат на лікування потерпілого від злочину потрібно врахувати вимоги Порядку та зменшити суму відшкодування до розміру 21 604, 50 гривень, виходячи з наступного розрахунку: 4 084 248, 23 грн. (фактичні видатки КНП Бережанська центральна міська лікарня за вересень 2021 року) - 61 467, 82 грн. (предмети, матеріали, обладнання та інвентар) = 4 022 780, 41 грн. Вартість 1 ліжко-дня у вересні 2021 року: 4 022 780, 41 грн. : 2793 л/дн. = 1 440, 30 грн. Вартість ліжко-днів, проведених хворим у вересні 2021 році: 1 440, 30 грн. * 15 л/дн. = 21 604, 62 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції факту відшкодування Приватним акціонерним товариством Страхова група ТАС потерпілому коштів, які витрачались ним на придбання медикаментів під час перебування у лікарні, що на думку апелянта свідчить про те, що ним особисто придбавались всі препарати, то дані доводи не можуть братися до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони не спростовують доводів про понесені медичним закладом витрати на медикаменти та перев`язувальні матеріали які надавались потерпілому під час його лікування (в тому числі під час хірургічного втручання після ДТП).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які були б підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 06 листопада 2023 року слід змінити та зменшити суму відшкодування і відповідно стягнутого судового збору.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому, стягнутий з відповідачки на користь держави судовий збір за подання позову підлягає зменшенню з 2 481 грн. до 2 443,67 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (21 604,62 грн. * 2 481 грн. / 21 934,65 грн.).

Також, ОСОБА_1 слід компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України частину сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 12,04 грн. (800 грн. - 787,96 грн. (21 604,62 грн. * 800 грн. / 21 934,65 грн.).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 06 листопада 2023 року змінити, зменшивши суму стягнутих з ОСОБА_1 в користь держави в особі Бережанської міської ради коштів, які витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 в лікувальному закладі Комунальне некомерційне підприємство «Бережанська центральна міська лікарня» Бережанської міської ради з 21 934 грн. 65 коп. до 21 604 грн. 50 коп. (двадцять одна тисяча шістсот чотири гривні п`ятдесят копійок).

Зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 в користь держави судового збору за подання позову з 2 481 грн. до 2 443 грн.67 коп.

Компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України ОСОБА_1 частину сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 12 грн. 04 коп., решту судових витрат за розгляд справи в апеляційному суді покласти на відповідача в межах сум нею понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01 березня 2024 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Хома М.В.

Храпак Н.М.