ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/32302/23

Провадження № 22-ц/4820/436/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю апелянта та заявника,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2023 року, суддя Заворотна О.Л., у справі за заявою ОСОБА_2 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,

встановив:

В грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із заявою про видачу обмежувального припису, в якому просила суд обмежити права ОСОБА_1 на строк шість місяців, а саме, заборонити ОСОБА_1 входити, проживати та наближатися на відстань ближче 500 метрів до місця проживання (перебування) заявниці за адресою: АДРЕСА_1 ; особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю, яка за її бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватись з нею, вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою, контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування заяви вказала, що 07.11.2023 року ОСОБА_1 вчинено домашнє насильство відносно неї, яке виразилося у висловлюванні нецензурною лайкою та погрозами фізичною розправою. Цього ж дня, відносно ОСОБА_1 застосовано терміновий заборонний припис строком на 10 діб, з 14 год. 30 хв. по 14 год. 30 хв. 17.11.2023 року, зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалих осіб, заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

З метою уникнення подальших негативних наслідків для заявниці та її здоров`я, припинення фізичного та психологічного насильства, просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 на строк шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.12.2023 року заяву задоволено.

Видано обмежувальний припис строком на шість місяців щодо заборони ОСОБА_3 наближатися на відстань ближче 500 метрів до місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , входити та проживати; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення суду допущено до негайного виконання.

Суд зазначив про систематичне здійснення з боку ОСОБА_1 психологічного насильства та погрози фізичною розправою, у зв`язку з чим дійшов висновку, що існує висока ймовірність повторення неправомірних дій щодо заявниці.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що у нього з ОСОБА_2 є син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , участь у вихованні якого апелянту фактично заборонено оскаржуваним рішенням. Вказав, що вину свою визнав, раніше застосований до нього припис ним було дотримано.

В суді апелянт підтримав апеляційну скаргу.

Заявник в суді проти апеляційної скарги заперечила.

Заслухавши пояснення учасників справи та перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 .

07.11.2023 року відносно ОСОБА_1 застосовано терміновий заборонний припис строком на 10 діб, з 14 год. 30 хв. по 14 год. 30 хв. 17.11.2023, зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.11.2023 року у справі №686/30399/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні домашнього насильства за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та встановлено, що 07.11.2023 року, приблизно о 12 год. 50 хв., перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння, він погрожував, виражався нецензурною лайкою відносно ОСОБА_2 .

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі №363/3496/18, провадження №61-4830св19; від 26.09.2019 року у справі №452/317/19-ц, провадження №61-12915св19; від 17.06.2020 року у справі №509/2131/18, провадження №61-271св19; від 23.12.2020 року у справі №753/17743/19, провадження №61-23053св19; від 24.02.2021 року у справі №570/2528/20, провадження №61-16103св20.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 17.04.2019 року у справі №363/3496/18, провадження №61-4830св19; від 26.09.2019 року у справі №452/317/19-ц, провадження №61-12915св19; від 17.06.2020 року у справі №509/2131/18, провадження №61-271св19, та інших.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_2 вказала, що ОСОБА_1 , вчинивши відносно неї психологічне насильство, був притягнутий до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим у неї виникло почуття тривоги та небезпеки від перебування ОСОБА_1 поряд.

Надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, правильно встановивши фактичні обставини справи, суд зробив обґрунтований висновок про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 .

Здійснення психологічного насильства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 утворює відповідні ризики повторюваності неправомірних дій останнього. Заявником у справі надано достатньо належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому через відмову у вчиненні обмежувального припису, тобто нею виконано свій процесуальний обов`язок в силу положень статей 12, 81 ЦПК України.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною першою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Судове рішення щодо видачі обмежувального припису не містить заборони апелянту спілкуватись із малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а у випадку наявності перешкод щодо участі у вихованні дитини, ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до суду для усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 березня 2024 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова