ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/220/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 грудня 2023 року, ухвалене суддею Марциновською І.В., у справі №607/21906/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Станом на даний час шлюб між сторонами розірваний. Діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні.

19 лютого 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області виданий судовий наказ, яким з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 січня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Разом з тим, станом на даний час ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг повноліття. Судовий наказ Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2019 року все ще перебуває на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби. Розмір частки, який станом на даний час фактично стягується з відповідача на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 , відповідно до ст.183 СК України становить 1/6 частку заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому відповідач перебуває на службі у Збройних Силах України.

За таких підстав позивач просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/6 на 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 грудня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити,

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що починаючи з грудня 2022 року відповідач, систематично не доплачував встановлений судом розмір аліментів, хоча, будучи військовослужбовцем, значно покращив своє матеріальне становище, про що свідчить долучений нею до матеріалів справи розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, виданий начальником Бережанського відділу державної виконавчої служби Тернопільського району Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16 листопада 2023 року.

Вказує, що після того, як сину ІНФОРМАЦІЯ_3 виповнилось 18 років і колишній чоловік змінив місце служби з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 , доходи позивача значно зросли, як і заборгованість по аліментах.

Крім того зазначає, що у відповідності до норм ч.5 ст.183 СК України, аліменти в розмірі 1/4, 1/3, чи 1/2 часток заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, встановлюється судом виключно в наказі, в разі звернення. На думку апелянта, за аналогією закону, 1/4 частки заробітку, наведена позивачкою у позові, відповідає ч.5 ст.183 СК України. Вказує, що у нормі ч.5 ст.183 СК України 1/4 частки не обумовлена ані погіршенням чи покращенням стану здоров`я та матеріального стану дитини, ані іншими будь-якими обставинами, тощо. Вказує, що вона навела ту частку, яка встановлена на одну дитину нормою СК України.

Крім того, позивачкою 22 грудня 2023 року було подано до суду доповнення до апеляційної скарги, в якому зазначила, що відповідач ОСОБА_4 служить у військовій частині НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , а також долучила відповідь начальника Бережанського відділу ДВС Тернопільського району Тернопільської області від 07 грудня 2023 року на її заяву про те, що 14 листопада 2023 року до відділу ДВС надійшли довідки про доходи відповідача ОСОБА_4 .

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

З 07 листопада 2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2019 року (а.с.4).

У даному шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Такі обставини підтверджуються копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та змістом судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2019 року (а.с.5, 12).

Діти проживають разом з позивачкою, що підтверджується відомостями, які містяться у будинковій книзі на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9-11).

19 лютого 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано судовий наказ, яким з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 січня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.12).

Станом на даний час ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг повноліття.

Також судом встановлено, що на підставі судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2019 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданим начальником Бережанського відділу державної виконавчої служби Тернопільського району Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, станом на жовтень 2023 року ОСОБА_4 за вказаним вище судовим наказом здійснив переплату в сукупному розмірі 44785.12 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано доказів існування обставин, передбачених ч.1 ст.192 СК України, щодо зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, які є підставою для зміни розміру стягнення аліментів. Також судом зазначено, що позивачкою не доведено обставин, за яких сума аліментів, які стягуються на підставі судового наказу в розмірі 1/6 усіх видів заробітку відповідача, є недостатньою для утримання малолітньої доньки.

З таким рішенням суду погоджується і колегія суддів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, позивачка визначила способом стягнення аліментів їх присудження у частці від доходу батька.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст.ст.182-184, 192 СК України.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2019 року у справі №372/2393/17.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач не надала належних та допустимих доказів зміни матеріального або сімейного стану сторін, їх стану здоров`я, інших обставин, які відповідно до ст.192 СК України є підставою для зміни розміру стягнення аліментів, й доказів наявності у платника аліментів відповідного доходу для визначення розміру аліментів в частці від такого доходу.

При цьому з долученого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 16 листопада 2023 року не вбачається даних про дохід відповідача ОСОБА_4 платника аліментів, а лише зазначено у відповідній графі розмір доходу/середня заробітна плата працівника для цієї місцевості, тобто нарахування аліментів у частці від заробітку (доходу) здійснювалось з розрахунку середнього заробітку працівників відповідної місцевості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження обставин, за яких стягуваного розміру аліментів з відповідача недостатньо для утримання малолітньої доньки, враховуючи також і той факт, що утримання дитини є обов`язком обох батьків. При цьому, відповідачкою також не надано і жодного доказу погіршення її матеріального становища.

Крім того, слід зазначити, що станом на день звернення до суду із даним позовом та ухвалення рішення прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років у 2023 році визначено в розмірі 2272 грн.

Як було встановлено апеляційним судом, відповідачем ОСОБА_5 за період з січня 2019 року по жовтень 2023 року було переплачено аліментів на загальну суму 44785.12 грн.

При цьому починаючи з лютого 2023 року (часу, коли старша дитина досягла повноліття) по жовтень 2023 року, тобто за 9 місяців, відповідач сплатив 75000 грн, що в середньому скададає 8388 грн на місяць, і, на думку колегії суддів, є в повній мірі достатньою сумою для утримання малолітньої, п`ятирічної дитини сторін і підстав для збільшення стягуваного розміру аліментів з відповідача колегія суддів, виходячи з матеріалів справи, не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів за їх недоведеністю.

Інші обставини, на які посилається позивачка в апеляційній скарзі не є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового із задоволенням її позовних вимог.

Що стосується долученої до доповнення до апеляційної скарги відповіді начальника Бережанського відділу ДВС Тернопільського району Тернопільської області від 07 грудня 2023 року на її заяву про те, що 14 листопада 2023 року до відділу ДВС надійшли довідки про доходи відповідача ОСОБА_4 , то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 3статті 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Однак, такого клопотання матеріали справи не містять. Поважних та об`єктивних причин неподання доказів у встановлені законом строки апелянтом не зазначено, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про долучення доказів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді