КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/6094/23 Головуючий у І інстанції Цукуров В.П.
Провадження №22-ц/824/4613/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Капустіна Віталія Володимировича на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори, третя особа - ОСОБА_2 про визнання дій незаконними та скасування спадкової справи,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 (позивач), звернулася до суду з даним позовом до Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори (відповідач), в обґрунтування якого послалась на наступні обставини.

У 2000 році рідна тітка позивача, ОСОБА_3 , уродженка села Гарболово, Парголовського району Ленінградської області, набула громадянство російської федерації і переїхала на постійне проживання з міста Білої Церкви до міста Пенза (російська федерація), де й проживала до своєї смерті, майже 20 років, за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла і за місцем її проживання та місцем знаходження основної частини спадщини, нотаріусом міста Пенза Олєйнік С.С. була відкрита спадкова справа №85/2020.

У зв`язку із тим, що ОСОБА_3 належала ще й квартира АДРЕСА_2 , на думку позивача, також необхідно було завести спадкову справу й в Україні, за місцем знаходження квартири.

Після заведення спадкової справи у росії, рідна сестра позивача - ОСОБА_4 , переслала їй свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , необхідне для заведення спадкової справи в Україні.

02.07.2020 року позивач звернулася до Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але виявилося, що 20.06.2020 року Другою Білоцерківською державною нотаріальною конторою вже була заведена спадкова справа №239/2020 за заявою ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем громадянки України ОСОБА_3 за заповітом, посвідченим 18.10.2019 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Савчук Н.І.

Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області не було виявлено актовий запис про смерть громадянки України ОСОБА_3 , що підтверджується листом від 02.11.2021 року №21.2-33/5566.

Позивач вважає дії нотаріуса Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Приймак А.П. щодо відкриття спадкової справи за заявою ОСОБА_2 незаконними, оскільки при відкритті спадкової справи нотаріусом не було перевірено факт смерті спадкодавця.

З огляду на викладене, позивач просила суд:

- визнати незаконними дії державного нотаріуса Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Приймак А.П., що полягають у заведенні 20.06.2020 року спадкової справи №239/2020 за заявою ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем громадянки України ОСОБА_3 за заповітом, посвідченими 18.10.2019 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Савчук Н.І.;

- зобов`язати Другу Білоцерківську державну нотаріальну контору скасувати спадкову справу №239/2020 за заявою ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем громадянки України ОСОБА_3 за заповітом, посвідченим 18.10.2019 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Савчук Н.І., а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся її представник - адвокат Капустін В.В., який, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення у справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вказує на необґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що нотаріальна контора є неналежним відповідачем у спірних правовідносинах, а посилання суду на правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах - помилковими.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що саме нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Приймак А.П. було заведено спадкову справу №239/2020 з порушенням вимог глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №295/5 від 22.02.2012.

Наявність чи відсутність спору між спадкоємцями не має значення, адже спадкова справа №239/2020 була заведена ще до виникнення такого спору.

Зазначає, що при заведенні спадкової справи нотаріусом не було здійснено перевірки факту смерті особи.

Звертаючись до нотаріуса із заявою про відкриття спадкової справи, ОСОБА_2 до заяви не додала ані свідоцтва про смерть спадкодавця ОСОБА_3 , ані його копії, а в матеріалах спадкової справи відсутня інформація з реєстру актів цивільного стану щодо смерті ОСОБА_3 та докази звернення нотаріуса до органу державної реєстрації актів цивільного стану щодо витребування копії актового запису про смерть спадкодавця або повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_3 .

Разом із тим, в матеріалах справи наявний лист Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у білоцерківському районі Київської області від 02.11.2021 року №21.2-33/5566 про відсутність актового запису про смерть громадянки України ОСОБА_3 .

Отже, спадкову справу №239/2020 заведено не лише без належного підтвердження смерті спадкодавця, а й за відсутності підстав для її заведення.

Апелянт також не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту цивільного права.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до положень частини третьої статті 360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання сторони та третя особа не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Так, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Капустін В.В. був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки - повідомлення на офіційну електронну адресу, зазначену у апеляційній скарзі.

Від завідувача Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори М. Мельничук до апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без присутності їх представника.

Від представника третьої особи ОСОБА_2 - адвоката Любченко Н.Ю. до апеляційного суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням представника третьої особи на лікарняному. Доказів поважності причин неявки у судове засідання представником третьої особи до заяви не додано.

З огляду на вказане, керуючись положеннями частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду вважала за можливе розглянути справу у відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.06.2020 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Приймак Альоною Петрівною було заведено спадкову справу №239/2020 на підставі заяви ОСОБА_2 , що надійшла на адресу нотаріальної контори 20.06.2023 року (а.с. 34, 35, 36, 37-38).

Відповідно до указаної заяви її подано у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Савчук Н.І., зареєстрований в реєстрі за №532, на все майно на ім`я заявника ОСОБА_2 .

У матеріалах спадкової справи міститься заява відповідача ОСОБА_1 від 02.07.2022 року, у якій остання просить не видавати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 до вирішення справи в суді. (а.с. 44).

19.02.2021 року позивач звернулася до Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори у межах указаної спадкової справи із заявою, у якій зазначила, що Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було розглянуто спір між нею та ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 від 18.10.2019 року. Рішенням суду від 22.12.2020 року у справі №357/6749/20 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено. Разом з цим 16.02.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою про визнання нікчемним заповіту ОСОБА_3 від 18.10.2019 року (справа №357/1622/21). У зв`язку з цим просила не видавати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 до вирішення справи в суді (а.с. 45).

05.08.2021 року позивач звернулася до Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори у межах указаної спадкової справи із заявою, у якій просила не видавати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 до вирішення справи в суді. Зазначила, що 05.08.2021 року вона звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 від 18.10.2019 року. У зв`язку із цим просила не видавати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 до вирішення справи в суді.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що між позивачем ОСОБА_1 та третьою особою ОСОБА_2 існує спір про право на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3 , з приводу чого державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Приймак А.П. було заведено спадкову справу №239/2020.

У свою чергу, оскаржувані позивачем дії відповідача щодо заведення спадкової справи №239/2020 були здійснені державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Приймак А.П. за наслідками звернення до Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори саме ОСОБА_2 . З огляду на вказане, суд дійшов висновку про те, що Друга Білоцерківська державна нотаріальна контора не є належним відповідачем у даних спірних правовідносинах, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права не є ефективним, оскільки не призведе до відновлення порушеного права позивача.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, визначення спадкування міститься у статті 1216 ЦК України, відповідно до якої спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Спадкування є видом універсального правонаступництва, яке характеризується тим, що цивільні права та обов`язки переходять від спадкодавця до спадкоємців як єдине ціле в повному обсязі, одноразовим актом, в один і той самий момент смерті спадкодавця (частини перша та друга статті 1220 ЦК України).

Отже, правовідносини щодо спадщини виникають у момент смерті спадкодавця і припиняються лише після отримання спадкоємцями усіх правових документів на спадщину. Нотаріус у цих правовідносинах виконує регуляторну та реєстраційну функцію, що, однак, не змінює суті правовідносин як правовідносин щодо спадщини. Будь-який спір, що виникає з приводу спадкового майна, прав на спадкування, процедур спадкування тощо, є спором щодо спадкування.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 , як спадкоємець померлої тітки ОСОБА_3 за законом, звернулась до суду за захистом свого права, яке на її думку, порушене у зв`язку із відкриттям нотаріусом спадкової справи за заявою ОСОБА_2 , спадкоємця за заповітом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд і у постановах від 30.01.2020 року у справі №761/30025/16-ц та від 07.10.2020 року у справі №705/3876/18, де, зокрема зазначив, що «неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві».

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі №438/610/14-ц зазначено, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може привести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб. У порядку цивільного судочинства розглядаються вимоги про оскарження дій нотаріуса лише у разі відсутності спору про право між учасниками цивільних правовідносин. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Верховний Суд зазначає, що відповідач - це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

У постанові Верховного Суду від 19.05.2020 року в справі № 175/1941/16-ц вказано, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

У постанові Верховного Суду від 19.01.2021 року по справі № 227/5540/18 зазначено, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних цій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Верховний Суд зазначає, що якщо право позивача оспорюється іншими учасниками конкретних цивільних правовідносин, які вважають, що вчинення чи невчинення певної нотаріальної дії вплине на їх права та обов`язки, такий спір підлягає вирішенню саме між особою, яка безпосередньо брала участь у нотаріальному процесі, та особою, яка оспорює права, що виникають на підставі вчиненої нотаріальної дії.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі за своєю ініціативою і без згоди позивача залучати інших осіб до участі у справі як відповідачів чи співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому.

За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі відповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України.

Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові.

Врахувавши зазначені норми чинного законодавства та правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Друга Білоцерківська державна нотаріальна контора є неналежним відповідачем у даних спірних правовідносинах, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має бути ефективним, тобто призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Нотаріальна дія з заведення спадкової справи не має самостійного значення, оскільки завершується виданням відповідного свідоцтва спадкоємцям, або відмовою у його видачі. Тому правильними є висновки суду першої інстанції про те, що оскарження нотаріальної дії з заведення спадкової справи не дозволить ефективно захистити та відновити спадкові права позивача.

Отже, проаналізувавши зміст оскаржуваного судового рішення з точки зору застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було ухвалене судове рішення відповідно до встановлених ним обставин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування на підставі доводів, викладених у апеляційній скарзі немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Капустіна Віталія Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 березня 2024 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А.