Справа № 188/1547/22
Провадження № 2/188/77/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі судді, що головує, Бурди П.О.,

при секретарі судового засідання Бібікової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про зменшення розміру аліментів.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що з 20.12.2003 він перебував відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

У шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

22 листопада 2022 року судовим наказом № 188/1373/22 Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з позивача на користь відповідача стягнені аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

З 14.09.2022 позивач втратив постійне місце роботи, що вплинуло на матеріальний стан позивача.

Ця обставина, на думку позивача, свідчить про зміну матеріального становища позивача, тому він просить зменшити розмір стягнутих аліментів на утримання дітей.

Позивач, посилаючись на норми ст.ст. 150, 180-182, 191 Сімейного кодексу (далі СК) України, просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на підставі судового наказу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини доходу, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 21.11.2022 року і до повноліття сина ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньки ОСОБА_6 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 на аліменти в твердій грошовій сумі 3500,00 грн.

Ухвалою суду від 28 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відкрито провадження у справі і призначено судовий розгляд, який неодноразово відкладався з різних причин.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином судовою повісткою за зареєстрованим місцем проживання, надала заяву про розгляд справи без її участі та відзив на позов із запереченнями проти позову, у якому просила у позові відмовити, посилаючись на таке.

Позивач не довів жодними належними і допустимими доказами факт погіршення свого матеріального становища та інших обставин, визначених ст. 192 СК України після видання судового наказу 22.11.2022, пославшись на те, що втратив роботу ще до цього 14.09.2022. Навіть після видання судового наказу про стягнення аліментів, позивач, працюючи неофіційно і отримуючи кошти, всіляко ухилявся від сплати аліментів, не виконував і не виконує рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дітей. Остання допомога дітям від нього надійшла більше року тому у березні 2022. Діти повністю перебувають на утриманні матері. Лише її дохід витрачається на щоденні потреби двох дітей, враховуючи комунальні платежі, оплату житла, купівлю найнеобхіднішого одягу, продуктів, медикаментів, оплату за проїзд. Відповідач самостійно сплачує освітні послуги, а також додаткові витрати, пов`язані з розвитком інтелектуальних здібностей дітей. Однак, її коштів недостатньо. Отримана позивачем вища освіта в галузі інформаційних технологій дозволяє йому працювати віддалено та отримувати кошти, виконуючи замовлення неофіційно, про що свідчить фото активного профілю фрілансера в мережі freelancehunt, та його власний допис від про те, що « ОСОБА_7 знов у справі…». Позивач демонструє використання ним дорогої комп`ютерної техніки, безпровідних навушників тощо. Також, позивач не надав відомостей про наявність у його власності транспортних засобів. Як відомо відповідачу, позивач має у власності автомобіль марки «Тойота». Позивач вважає, що позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню судом.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав відповідь на відзив, де позов підтримав, прохав відмовити в задоволенні відзиву на позовну заяву.

У відповіді на відзив позивач вказав, що, починаючи з 2003 року, він має лише офіційне працевлаштування. Стягнення аліментів було призначене 22.11.2022, однак із зазначеної дати ним не було отримано виконавчого листа, за яким він мав би змогу здійснювати виплати на користь відповівдача. Він звернути увагу суду на факт щомісячних добровільних виплат, підтверджених квитанціями, прикладеними до позовної заяви про зменшення розміру аліментів. Починаючи від березня 2022 року, він також здійснював перерахування на банківські рахунки відповідача за допомогою терміналу, проте підтвердження цих операцій у нього не збереглися через переїзди у зв`язку з бойовими діями за місцем реєстрації та пошуком працевлаштування. Відповідач разом з їхніми дітьми з 01.03.2022 перебувають у Німеччині на повному забезпеченні зазначеної держави за програмою допомоги біженцям, що унеможливлює мою фізичну присутність позивача поруч з дітьми. Він може спілкуватися з ними лише за допомогою відео або телефонного зв`язку. Він разом з його матір`ю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , орендують однокімнатну квартиру у м. Дніпро. Активний профіль фрілансера в мережі freelancehunt це одна з його спроб працевлаштування. Жодної угоди за допомогою цього ресурсу ним укладено не було. Продемонстрована комп`ютерна техніка на сторінці facebook є власністю роботодавця. Вказаний транспортний засіб «Тойота Каріна» 1986 року випуску поза досяжністю і його стан позивачу не відомий.

Вивчивши заяви по суті сторін, встановивши обставини справи і правовідносини, які їм відповідають, перевіривши обставини справи наданими позивачем доказами, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що сторони мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей та про шлюб між сторонами.

Судовим наказом, виданим Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області 22 листопада 2022 року у цивільній справі № 188/1373/22, з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 (однієї третини) заробітку (доходу).

Позивач з 14 вересня 2022 року втратив постійне місце роботи, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 28.11.2022.

Позивач посилається на цю обставину, як факт зміни матеріального стану в бік погіршення, і підставу для зміни розміру аліментів з частини доходу на тверду грошову суму.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами СК України, інших актів національного та міжнародного права в галузі охорони дитинства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2).

Згідно з ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

При цьому згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 05.02.2014 у справі №6-143цс13, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

За приписами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Тимчасова відсутність офіційного працевлаштування за відсутності доказів звернення позивача до органів Державної служби зайнятості, на переконання суду, не свідчить про таку зміну матеріального стану, яка вимагає зменшення розміру стягнутих з нього аліментів на утримання дітей, розмір яких визначений відповідно до законодавства.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Отже, тільки стягувач аліментів має право вибору способу сплати аліментів, боржнику законодавством не надано право звертатися до суду з такою позовною заявою.

Враховуючи, що позивач у цих правовідносинах є боржником, підстав для задоволення позову не вбачається.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01 від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що параграф 1 статті 6 не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 року; пункт 29).

У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року) ЄСПЛ зазначив, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача.

У позові відмовлено, тому судові витрати має нести позивач.

Відповідач не надала доказів понесення нею судових витрат на оплату правової допомоги: договору, розрахунку витрат, квитанції про сплату тощо, тому в стягненні на її користь з позивача судових витрат слід відмовити.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 51 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 141, 150, 180, 182, 183, 184, 192 СК України, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-82, 141, 176, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , про зменшення розміру аліментів відмовити.

Судові витрати позивача залишити на ньому.

У стягненні судових витрат відповідача відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя П. О. Бурда