Справа № 165/615/22 Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М. М.
Провадження № 22-ц/802/180/24 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Данилюк В. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Ганжа М. І.,

з участю представника відповідача Шульган К. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 20 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що він з 14 жовтня 1985 року по 04 листопада 2002 року працював на різних посадах у Державному підприємстві «Шахта № 9 «Нововолинська».

04 листопада 2002 року він був звільнений з указаного підприємства на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Внаслідок шкідливих підземних умов праці 21 липня 2002 року з ним трапився нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, про що 23 липня 2002 року було складено акт № 42 форми Н-1 про нещасний випадок.

Згідно пункту 7 цього акту причиною нещасного випадку є: падіння потерпілого з висоти. Згідно довідки МСЕК серії ВЛН № 0106702 йому довічно встановлено третю групу інвалідності.

Відповідно до довідки МСЕК серії ВЛН № 0003576 йому довічно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 60%.

Згідно листа Волинського обласного бюро медико-соціальних експертиз він первинно оглядався у МСЕК стосовно виробничої травми 21 липня 2002 року (акт форми Н-1 № 42 від 23.07.2002) 10 жовтня 2002 pоку і йому було встановлено 10% втрати професійної працездатності за наслідками даної травми, однак первина довідка МСЕК не збережена.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 31 грудня 2021 року у нього наявні скарги на болі в попереку, ногах, важкість при рухах, рухи в попереку обмежені, болючі, напружені прямі м`язи спини, симптоми натягу позитивні, при пальпації болючість остистих паростків, паравертебральних точок поперекового відділу хребта, ахілові рефлекси торпідні.

Внаслідок отриманих ушкоджень, що супроводжуються значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів, що постійно і негативно позначалося і позначається на душевному та фізичному станах.

Завдана моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із отриманням професійних захворювань, змушений постійно лікуватися та оздоровлюватися, є обмеженим у фізичних можливостях, що суттєво вплинуло на повсякденний спосіб життя, зменшилося матеріальне забезпечення із-за неможливості продовження трудової діяльності. Постійний фізичний дискомфорт , негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань, що не може не викликати хвилювання, страждання, стрес, депресію.

Ураховуючи наведене, а також характер і ступінь моральних страждань, завданих йому внаслідок ушкодження здоров`я, просив стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області 390 000 грн моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов?язкових платежів.

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 31 травня 2023 року відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області замінено його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області, оскільки згідно інформації з Витягу з ЄДР, станом на 01 травня 2023 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області припинено шляхом реорганізації та приєднано до Пенсійного фонду України з 01.01.2023 (а.с.177).

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 20 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров?я внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області в дохід держави 992 грн 40 коп судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 від імені позивача ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, позивач та його представник у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, представником позивача надіслано клопотання про розгляд справи у їх з позивачем відсутності.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення суду змінити з таких підстав.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 58 Конституції України та ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Судом встановлено, що 21 липня 2002 року позивач отримав виробничу травму, про що свідчить акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (а.с.11-12). За наслідками цієї травми у жовтні 2002 року МСЕК встановила йому 10 %, а з 2012 року 20% втрати професійної працездатності. У 2012 році встановлено 3 групу інвалідності по причині трудового каліцтва (а.с.13-14).

Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (у редакції станом на 2002 рік), в разі стійкої втрати професійної працездатності право на отримання потерпілим страхових виплат, в тому числі і виплати за моральну (немайнову) шкоду, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності (статті 1, 13, 14, 21, 28).

Ураховуючи наведені норми законодавства, у позивача право на відшкодування завданої йому моральної шкоди виникло у жовтні 2002 року. Оскільки позивач належить до осіб, які підлягають обов`язковому страхуванню від нещасного випадку на виробництві, то суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов вірного висновку про обов`язок відповідача відшкодувати йому моральну шкоду.

Право потерпілого на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» пов`язував з настанням страхового випадку.

Покликання апелянта, що судом не враховано тієї обставини, що на час звернення позивача з цим позовом із Закону виключено статті щодо обов`язку Фонду відшкодовувати моральну шкоду потерпілим на виробництві відхиляються апеляційним судом, оскільки судом першої інстанції наведено обґрунтування щодо цієї обставини.

Крім того, позивач обґрунтував спричинену йому моральну шкоду у зв`язку з отриманням виробничої травми саме у липні 2002 року та встановленням стійкої втрати працездатності за цим випадком, яка вперше встановлена висновком МСЕК від 10.10.2002.

Суд правильно стягнув компенсацію моральної шкоди з урахуванням того, що таке право виникло у позивача з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 21 листопада 2011 року у справі № 6-59цс11, у постанові від 19 грудня 2011 року у справі № 6-74цс11, у постанові від 07 листопада 2012 року у справі № 6-131цс12 та у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-481цс16, яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами.

Посилання апелянта на незалучення до розгляду справи роботодавця позивача, як третьої особи на стороні відповідача відхиляються апеляційним судом, оскільки судове рішення по факту нещасного випадку у 2002 році не впливає на права та обов`язки роботодавця позивача.

Разом із тим, апеляційний суд погоджується із доводами апелянта про те, що суд першої інстанції невірно мотивував своє рішення ще й із застосуванням статей 23 і 1168 Цивільного кодексу України, оскільки цей Кодекс не діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Ураховуючи наведене, необхідно виключити із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на статті 23 і 1168 Цивільного кодексу України.

До спірних правовідносин належить застосуванню Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції станом на 2002 рік.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку

та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Разом із тим, відшкодування моральної шкоди є компенсацію за страждання та хвилювання особи і не може бути інструментом збагачення чи наживи.

Позивач заявив до відшкодування моральну шкоду у розмірі 390 000 грн (60 розмірів мінімальної заробітної плати станом на дату звернення із позовом (6 500 грн), суд першої інстанції зменшив цей розмір для стягнення до 100 000 грн.

Судом розумно припущено, що позивач зазнав страждань і тривоги та природність їх виникнення за подібних обставин.

Разом із тим, позивач ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надав жодних належних, допустимих і достовірних доказів (наприклад, відповідний експертний висновок) про те, що моральну шкоду завдано саме у заявленому ним розмірі 390 000 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через виробничу травму, яка мала місце у 2002 році.

Разом із тим, суд першої інстанції безпідставно ураховував встановлення позивачу по цій травмі на дату звернення із позовом 60% втрати професійної працездатності.

За наслідками цієї травми у жовтні 2002 року МСЕК встановила йому 10%, а з 2012 року 20% втрати професійної працездатності.

Ураховуючи наведене, а також принципи розумності, виваженості та справедливості, належною компенсацію за страждання та хвилювання позивача у зв`язку із отриманою у 2002 році травмою буде відшкодування у розмірі 30 000 грн.

Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на розміри відшкодування моральної шкоди, застосовані судами в інших справах відхиляються апеляційним судом, оскільки жодна із наведених як у позовній заяві, так і у відзиві на апеляційну скаргу справ не є тотожною із цим позовом ні щодо обставин, за яких мала місце виробнича травма, ні щодо захворювань, ні щодо встановлення відсоткової складової втрати професійної працездатності.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про застосування вимог статей 23 і 1168 ЦК України та в частині визначення для відшкодування позивачу розміру моральної шкоди зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для зміни рішення суду у цих частинах.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 20 листопада 2023 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення суду посилання на статті 23 і 1168 Цивільного кодексу України.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 30 000 (тридцять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді