КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 361/3113/22
провадження № 22-ц/824/1770/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Усковій Я. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Океан», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал Олександр Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Океан» - адвоката Плискань Ірини Олегівни на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2023 року в складі судді Сердинського В. С.,

встановив:

20.07.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті підстави, що нещодавно їй стало відомо про те, що на її ім`я було оформлено кредит в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Океан» ( далі - ТОВ «ФК «Океан»), а 08.11.2021 приватним виконавцем Канцедалом О. О. відкрите виконавче провадження №№67437582 на підставі виконавчого напису №23578, вчиненого 16.06.2021 приватним нотаріусом Данич О. Ф.

Цим виконавчим написом з неї на користь ТОВ «ФК «Океан» стягнуто заборгованість за кредитним договором №22644 від 16 березня 2021 року в розмірі 25 185, 88 грн.

Позивач зазначала, що вона не подавала заявку на оформлення будь-яких кредитів, відповідно ніяких зобов`язань перед ТОВ «ФК «Океан» не має.

З метою захисту своїх порушених прав вона звернулась до відділу поліції №1 ( м. Переяслав-Хмельницький) Бориспільського районного управління поліції ГУНП в Київській області з відповідною заявою за фактом вчинення відносно неї шахрайських дій, відповідні відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 та розпочато розслідування.

Також зазначала, що будь-якої письмової вимоги про сплату боргу ТОВ «ФК «Океан» їй не надсилалися, копію кредитного договору та розрахунок заборгованості виконавець їй не надав, що свідчить про їх відсутність в матеріалах виконавчого провадження.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф. при вчиненні виконавчого напису не перевірила факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, взагалі не прийняла до уваги, що відсутній нотаріально посвідчений договір про надання кредиту, не перевірила наявність доказів отримання боржником вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення виконавчого напису.

У зв`язку з відсутністю у неї спеціальних знань в області права, вона була вимушена звернутися за професійною юридичною допомогою до ТОВ « Київський центр правової допомоги», в касу якої нею було сплачено 10 000 грн, які є її збитками, понесеними з вини відповідача.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд визнати виконавчий напис №23578 від 16.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф., про стягнення з неї на користь ТОВ «ФК «Океан» грошових коштів у розмірі 25 185, 88 грн, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути із ТОВ «ФК «Океан» на її користь витрати по оплаті правової допомоги у розмірі 10 000 грн та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 984, 80 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2023 року позов задоволено.

Визнано виконавчий напис №23578 від 16.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Океан» заборгованості за кредитним договором №22644 від 16 березня 2021 року у розмірі 25 185, 88 грн, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ТОВ «ФК «Океан» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 10 000 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 984,80 грн.

26.09.2023 представник ТОВ «ФК «Океан» - адвокат Плискань І. О. подала апеляційну скаргу на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2023 року, в якій просить його скасувати в частині стягнення з ТОВ «ФК «Океан» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 10 000 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у стягненні з ТОВ «ФК «Океан» витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 10 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Океан» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 977,20 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Відповідач вважає, що оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 10 000 грн на підставі договору про надання юридичних послуг №Д-1176 від 01.12.2021 є незаконним, необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції неповністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме:

- виконавцем за договором є не адвокат, не адвокатське бюро, не адвокатське об`єднання (суб`єкт надання професійної правничої допомоги), а товариство з обмеженою відповідальністю), а отже у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу на підставі статті 137 ЦПК України;

- замовником за договором є не позивач, а ОСОБА_2 , тому суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що саме позивач понесла витрати у розмірі 10 000 грн;

- у матеріалах справи відсутній детальний опис наданих послуг, як це вимагається ст. 137 ЦПК України;

- сума 10 000,00 грн є не співмірною для такої категорії цивільних справ, як визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

В судовому засіданні представник ТОВ «ФК «Океан» - Дзюба О. О. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини другої статті 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Отже, у малознічній справі здійснювати представництво особи в суді може особа, яка не є адвокатом.

Проте поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019).

Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України.

Відповідно до наданого ОСОБА_1 копії договору про надання юридичних послуг №Д-1176 від 01.12.2021, останній було укладено між ТОВ "Київській центр правової допомоги " в особі касира-адміністратора Майстренко М. Ю., діючої на підставі довіреності, виданої директором Лешко М. В., який діє на підставі Статуту (виконавець) та ОСОБА_2 ( замовник).

Таким чином, виконавцем по вказаному договору не є адвокат, а замовником є інша особа.

Отже, судом першої інстанції безпідставно стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження, тому в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 10 000 грн рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у стягненні вказаних витрат.

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідач надав договір про надання правової допомоги від 17.03.2021, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 13.09.2023, детальний опис наданих послуг та інформаційне повідомлення про зарахування коштів №1853 від 18.09.2023 у сумі 5 000 грн.

Матеріали справи не містять жодних заяв чи заперечень позивача з приводу заявлених відповідачем витрат на правову допомогу.

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 січня 2021 року у цивільній справі № 596/2305/18-ц.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Враховуючи викладене, з урахуванням ціни позову, часу, який міг би витрати на підготовку апеляційної скарги в частині відшкодування витрат на правову допомогу кваліфікований адвокат, тривалості розгляду справи в суді апеляційної інстанції та тієї обставини, що адвокат не приймав участі у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення з позивача на користь відповідача розміру витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції з 5 000 грн до 2 000 грн.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Океан» сплаченого судового збору в сумі 2 977,50 грн за подання апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Судовий збір не сплачується при оскарженні судового рішення в частині вирішення питання розподілу судових витрат.

Враховуючи заяву представника ТОВ "ФК "Океан" про вирішення питання щодо повернення помилково сплаченого судового збору, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її задоволення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Океан» - адвоката Плискань Ірини Олегівни задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2023 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Океан» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 10 000 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у стягненні вказаних витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Океан» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Океан» сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2023 року в сумі 2 977, 50 грн згідно платіжної інструкції №1852 від 18.09.2023 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.02.2024.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук