ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2149/24 Справа № 214/2420/23 Суддя у 1-й інстанції - Малаховська І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого судді Тимченко О.О.,

Суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 214/2420/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Міністерства юстиції України Куземченко Андрій Сергійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2023 року(суддя Малаховська І.Б.), ухвалене в приміщенні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що 14 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з позивача - ОСОБА_1 на користь відповідача ТОВ «ФК «РІАЛЬТО», невиплачені в строк грошові кошти на підставі Договору №6-1 від 05 липня 2021 року, укладеного позивачем з ТОВ «ФК «РІАЛЬТО», розмір яких становить 19000 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 5000 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 13300 грн; 700 грн за вчинення виконавчого напису. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та не чинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року було залишено без змін. Позивач вважає суму заборгованості, стягнутої оспорюваним виконавчим написом безпідставною, оскільки, Договір №6-1 від 05 липня 2021 року між позивачем та ТОВ«ФК «РІАЛЬТО» письмово не укладався, а відбулось підписання заяви, тобто відповідно не містив питання за сплату кредиту, застосування до позичальника, в разі невиконання ним везе зобов`язань, неустойки (пені, штрафу), комісії, а тому не можуть бути застосовані товариством. Між сторонами письмовий кредитний договір не укладався, що свідчить про нікчемність, і відповідно нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис на нікчемному договорі.

Просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною від 14 грудня 2021 року зареєстрований в реєстрі за номером № 25605, яким стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто», грошові кошти в сумі 19 000 грн, таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, а також витрати на професійну правничу допомогу.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2023 року позов задоволено: визнано виконавчий напис вчинений від 14 грудня 2021року,зареєстрований за № 25605 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ«ФК «РІАЛЬТО» заборгованості в сумі 19 000грн таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з ТОВ«ФК «РІАЛЬТО» на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з сплатою судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2023 року скасувати в частині розподілу судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 1 610,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 924 грн.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 1 073,60 грн та при подачі заяви про забезпечення позову, яка була задоволена судом, сплачено 536,80 грн. Крім того, судом не враховано, що позивачем були надані належні та допустимі докази сплати нею витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 924 грн., однак суд не вирішив питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача вказаних витрат.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивача ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від представника надйшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Міністерства юстиції України Куземченко Андрій Сергійович в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від нього найшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Відповідно виконавчого напису № 25605 від 14 грудня 2021 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. з ОСОБА_1 стягнуто на користь ТОВ « ФК «Ріальто» заборгованість в розмірі 19 000грн, за період з 04 серпня 2021 року по 01 грудня 2021 року, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 5000 грн, простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 13300 грн. (а.с.17).

22 грудня 2021 року ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» звернулася до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А.С. з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. № 25605 про звернення стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» заборгованості в розмірі 19000 грн (а.с.18).

22 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Кузеченком А.С. винесено постанову про звернення стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» на підставі виконавчого напису № 25605 виданого 14 грудня 2021 року заборгованість за Договором про надання банківських послуг за договором №6-1 в розмірі 5 000 грн, простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 13300 грн та 700 грн за вчинення виконавчого напису.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пункті 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

В апеляційній скарзі позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині розподілу судових витрат по справі. Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконаннюне оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не перевіряється.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати пов`язані з сплатою судового збору в розмірі 1 073,60 грн, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем по справі при зведенні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, позивачем 10 липня 2023 року було подано до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову, яка була задоволена судом, та за подання заяви про забезпечення позову позивачем було сплачено 536,80 грн судового збору, які відповідно до статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині суд першої інстанції не надав оцінки наданим позивачем доказам понесених нею витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання ) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, щопредставництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видамиадвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничоїдопомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

З матеріалів справи випливає, що позивачем з метою захисту своїх прав та інтересів під час розгляду даної цивільної справи було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги від 18 січня 2022 року з адвокатом Максимовим Р.І.

Згідно з пунктом 3.1. договору про надання юридичних послуг від 18 січня 2022 року за правову допомогу, передбачену в п.п.1.2. Договору Замовник сплачує Виконавцю винагороду в розмірі визначеною додатком № 1 до цього Договору.

За пунктом2 Додатку № 1 до Договору від 18 січня 2022 року оплата за надання юридичних послуг здійснюється шляхом авансування з подальшим складенням акту приймання передачі наданих послуг шляхом погодинної оплати послуг адвоката.

Відповідно до Акту приймання передачі наданих послуг від 06 квітня 2022 року виконавець передав, за замовник прийняв наступні послуги: консультація щодо можливості та доцільності вирішення справи в судовому порядку (1 година) 1 240,50 гривень; складання та направлення адвокатського запиту до приватного виконавця Куземченка А.С. (1 година) 1 240,50 гривень; складання цивільного позову (4 години) 4 962 гривен; складання клопотання про витребування доказів (1 година) 1 240,50 гривень. Загальна вартість послуг становить 8 683,50 грн.

Згідно з квитанцією про сплату коштів ОСОБА_1 сплатила9 924 грн за надані юридичні послуги 18 січня 2022 року.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з того, що задоволення позову та наявні в матеріалах справи документи, є підставами для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення нею витрат в суді першої інстанції.

Факт оплати позивачем юридичних послуг в розмірі 9 924 грн підтверджується квитанцією про сплату коштів від 18 січня 2022 року.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що в даному випадку є підстави для застосування частини 5 статті 137 ЦПК України.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, апеляційний суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути пропорційним до предмета спору.

В даній справі позивач звернувся до суду з вимогою про визнання виконавчого напису нотаріуса щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 19 000 грн таким, що не підлягає виконанню.

Відповідачем по справі було подано суду першої інстанції клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

За таких обставин, надаючи оцінку обставинам, щодо яких відповідач має заперечення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням встановлених обставин та того, що справа не представляє значної складності, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих адвокатом послуг та співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, розмір витрат на правову допомогу є завищеним.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно пункт 4 частини 1статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскаржуваній частині, з ухваленням в цій частині нового рішення.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апелянтом оскаржено рішення в частині розподілу судових витрат, що не стосується суті спору, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2023 року скасувати в частині розподілу судових витрат по справі та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з сплатою судового збору в розмірі 1 610 (одна тисяча шістсот десять) гривен 40 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» на користь ОСОБА_1 6 000 (шість тисяч) гривень у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: Я.М.Бондар

В.П. Зубакова