КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/1290/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/10727/22

13 березня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Музичко С.Г.

- Болотова Є.В.

при секретарі - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року, постановлену під головуванням судді Жовноватюк В.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що згідно наказу тимчасово виконуючого обов'язки командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.07.2021 № 123, 05.07.2021 року позивач призначено на посаду радника з гендерних питань апарату радників військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2022 № 19, 31.01.2022 року її звільнено з посади.

Вважає, що її звільнення є незаконним, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки згідно Переліку змін до штату Командування Медичних сил Збройних Сил України, надісланого Командуванню Медичних сил Збройних Сил України разом із супровідним листом начальника Головного управління персоналу Збройних Сил України від 30.11.2021 № 321/6646, ні скорочення чисельності, ні скорочення штату працівників Командування Медичних сил Збройних Сил України не відбулося. Фактично, займану нею посаду - радник з гендерних питань було виведено з апарату радників Командування Медичних сил Збройних Сил України, та введено до Управління/Командування Медичних сил Збройних Сил України. Тобто, відбулися зміни, які вплинули лише на зміну назви посади.

Посилалася на те, що їй не було запропоновано переведення на посаду радника з гендерних питань Командування Медичних сил Збройних Сил України та/або іншу посаду в Командуванні Медичних сил Збройних Сил України.

Зауважувала, що згідно наказу Командувача Медичних сил Збройних Сил України від 31.01.2022 № 19 її звільнено з посади радника з гендерних питань апарату радників Командування Медичних сил Збройних Сил України з 31.01.2021 (не вірно зазначений рік), у трудові книжці зазначено дату звільнення вже 30.01.2022. Однак, у період з 19.01 по 28.01.2022 вона перебувала на лікарняному по догляду за хворою дитиною. Відповідно до ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності. 30.01.2022 був вихідним днем (неділя), у наказі вказується, що провести розрахунки по 30.01.2022, чим відповідно визначається, що останній робочий день 30.01.2022.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу закрито.

Роз'яснено, що зазначена справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначала, що судом порушено строки розгляду справи, а відтак і право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку. Вказувала, що суд дійшов помилкового висновку, що посада з якої її було звільнено відноситься до публічної служби. При цьому зауважувала, що в судовому засіданні вона наголошувала на тому, що посада радника з гендерних питань не є публічною службою, і що позивач була звичайним цивільним працівником.

Також вказувала на те, що її вимоги стосуються порушення саме трудових прав, отже за змістом правовідносин спір не має ознак публічно-правового, оскільки виник з приводу порушення відповідачем обов'язків як роботодавця, які мали наслідком її незаконне звільнення із займаної посади.

Представник відповідача Військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_2. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник Військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_2. проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача пов'язані із прийняттям, проходженням та звільненням з публічної служби, тому за своїм предметом та можливими правовими наслідками, такі вимоги пов'язані з публічно-правовими відносинами, а отже не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодиться не може з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Частиною четвертою статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією України та законами України.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Частиною четвертою статті 19 КАС України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що позивач обґрунтовуючи позовні вимоги посилалася на необхідність поновлення порушених прав у сфері публічної служби.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У даній справі спір стосується порушених відповідачем трудових прав позивача, а саме незаконного звільнення працівника Збройних Сил України, радника з гендерних питань апарату радників військової частини НОМЕР_1 , відтак правовідносини, що виникли між сторонами у справі, є цивільно-правовими, а тому спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на те, що судом зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи та порушено норми процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, ухвала Солом'янського районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року підлягає скасуванню з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст. 268, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 березня 2024 року.

Головуючий: Судді: