КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2664/2024
Справа № 2-556/12
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 лютого 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва в складі судді Сенюти В.О., постановлену в м. Київ 06 листопада 2023 року у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на дії державного виконавця, заінтересовані особи ОСОБА_1 , старший державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дєдова-Остапенко Валерія Юріївна,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

12 жовтня 2023 року заявник ТОВ «Дебт Форс» звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця, просив визнати незаконність дій старшого державного виконавця Деснянського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дєдової-Остапенко В.Ю. під час винесення постанови ВП № НОМЕР_1 від 01 вересня 2023 року про повернення виконавчого документа стягувачу, в частині припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання, скасувати постанову ВП № НОМЕР_1 від 01 вересня 2023 року про повернення виконавчого документа стягувачу, зобов`язати старшого державного виконавця Деснянського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дєдову-Остапенко В.Ю. поновити чинність арешту майна боржника та інших заходів примусового виконання, що були скасовані постановою про повернення виконавчого документу стягувачу ВП № НОМЕР_1 від 01 вересня 2023 року; зобов`язати старшого державного виконавця Деснянського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дєдову-Остапенко В.Ю. винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідності з вимогами закону, а саме зазначити залишок нестягнутої заборгованості у доларах США та гривні, як то зазначено у виконавчому документі, та зробити аналогічну відмітку на виконавчому документі.

Посилався на те, що 13 лютого 2012 року Деснянським районним судом м. Києва ухвалено рішення в справі № 2-556/2012, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь «ТОВ ОТП Факторинг Україна» (ухвалою суду стягувача змінено на ТОВ «Дебт Форс») за кредитними договорами в доларах США з вираженням еквіваленту в українській гривні станом на 09 листопада 2011 року.

01 вересня 2023 року державним виконавцем винесено постанову ВП № НОМЕР_1 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Також на виконавчому листі зроблено відмітку про залишок заборгованості, відповідно до якої нестягнутий борг 376244,97 грн., при цьому у постанові про повернення зазначено іншу суму, а саме 367624,29 грн.

Посилався на ст. 533 ЦК України, постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц, вказував, що державний виконавець у відмітці на виконавчому документі мав вказати залишок нестягнутої заборгованості саме у тій валюті, яка зазначена у виконавчому документі.

Крім того, в порушення ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було знято арешт з майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання.

Щодо дотримання десятиденного строку оскарження рішень та дій виконавця, вказував, що копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачу отримав 02 жовтня 2023 року, на підтвердження чого надав трекінг відправлення з сайту Укрпошти.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року у задоволенні скарги ТОВ «Дебт Форс» відмовлено.

Заявник ТОВ «Дебт Форс», не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що висновки суду першої інстанції суперечать встановленим обставинам справи, оскільки 13 лютого 2012 року Деснянським районним судом м. Києва ухвалено рішення в справі № 2-556/2012, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (ухвалою суд стягувача замінено на ТОВ «Дебт Форс») за кредитним договором від 03 листопада 2006 року суму заборгованості за кредитом в розмірі 21946,40 доларів США, суму несплачених відсотків в розмірі 6739,57 доларів США, суму пені в розмірі 20703,20 доларів США, а всього заборгованість в розмірі 49389,17 доларів США, що станом на 09 листопада 2011 року за курсом НБУ еквівалентно сумі 394160,15 грн.; за кредитним договором від 01 листопада 2006 року заборгованість за кредитом в розмірі 9107,99 грн., заборгованість за несплаченими відсотками у розмірі 4621,57 грн., пені у розмірі 9017,99 грн., а всього заборгованість у розмірі 22837,55 грн., також стягнуто судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

01 вересня 2023 року державним виконавцем винесено постанову ВП № НОМЕР_1 про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», також на виконавчому листі здійснено відмітку про залишок заборгованості, відповідно до якої не стягнутий борг 376244,97 грн., при цьому в постанові про повернення зазначено іншу суму, а саме 367624,29 грн.

Наводив зміст ст. 6 Конституції України, ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», п. 3 постанови Пленуму ВССУ № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ч. 2 ст. 533 ЦК України, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц.

Вказував, що з огляду на вищенаведені норми цивільного законодавства та висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду, державний виконавець у відмітці на виконавчому документі мав вказати залишок нестягнутої заборгованості саме у тій валюті, яка зазначена у виконавчому документі.

Наводив зміст ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», вказував, що в порушення цієї імперативної норми, п. 2 резолютивної частини постанови ВП № НОМЕР_1 від 01 вересня 2023 року про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання.

З огляду на вищенаведені порушення діючого законодавства України, стягувач вважав доведеним факт незаконності дій державного виконавця під час винесення постанови ВП № НОМЕР_1 від 01 вересня 2023 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відзивів на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшло.

В судове засідання 28 лютого 2024 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлялись шляхом направлення судових повісток-повідомлень на відомі суду поштові та електронні адреси.

Заяв про відкладення судового засідання учасниками справи не направлено, поважних причин неявки не повідомлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом м. Києва 18 червня 2012 року № 2-556/2012, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № С L01-001/706/2006 від 03 листопада 2006 року: суму заборгованості за кредитом у розмірі 21946,40 доларів США, суму несплачених відсотків у розмірі 6739,57 доларів США, суму пені у розмірі 20703,20 доларів США, а всього заборгованість в розмірі 49389,17 доларів США, що станом на 09 листопада 2011 року за курсом НБУ еквівалентно сумі 394160,15 грн., за кредитним договором № PL-001/074/2006 від 01 листопада 2006 року: заборгованість за кредитом у розмірі 9107,99 грн., заборгованість за несплаченими відсотками у розмірі 4621,57 грн., пені у розмірі 9107,99 грн., а всього заборгованість у розмірі 22873,55 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. (а. с. 8).

Постановою старшого державного виконавця органу ДВС Дніпровського РУЮ від 22 січня 2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання даного виконавчого листа за заявою про примусове виконання, поданою 21 січня 2015 року (а. с. 102).

Постановою старшого державного виконавця Дніпровського РУЮ у м. Києві від 22 січня 2015 року у ВП № НОМЕР_1 звернуто стягнення на пенсію боржника ОСОБА_1 (а. с. 100).

Постановою заступника начальника Дніпровського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 19 квітня 2023 року замінено сторону вибулого стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» (а. с. 69).

Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 27 квітня 2023 року повідомлено Дніпровський ВДВС в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що по виконавчому провадженню ВП № НОМЕР_1 з пенсії ОСОБА_1 здійснювалось стягнення витрат на виконавче провадження та боргу на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Стягнення призупинено з 01 травня 2022 року відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ «Про внесення зміни до розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яким врегульовано окремі питання примусового виконання рішень в умовах воєнного стану. Заборгованість по сплаті витрат на виконавче провадження становила 50 грн., яка стягнута в повному обсязі в березні 2015 року та перерахована на рахунок Дніпровського ВДВС м. Києва. Заборгованість по сплаті на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» становила 417817,70 грн. За період з 01 березня 2015 року по 30 квітня 2022 року стягнуто та перераховано на користь стягувача кошти в сумі 113628,20 грн. Залишок заборгованості становить 304189,50 грн. (а. с. 44).

Постановою заступника начальника Дніпровського ВДВС в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01 травня 2023 року змінено (доповнено) реєстраційні дані боржника, а саме замість прізвища « ОСОБА_1 » зазначено прізвище « ОСОБА_1 » (а. с. 68).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01 серпня 2023 року замінено вибулого стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні по примусовому виконанню листа у справі № 2-556/12 на правонаступника ТОВ «Дебт Форс».

В матеріалах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 наявні копії платіжних інструкцій від 17 квітня 2023 року про стягнення за ВП № НОМЕР_1 з ОСОБА_1 суми 412418,51 грн. (а. с. 80), від 11 квітня 2023 року про стягнення 417723,48 грн. (а. с. 92), від 08 червня 2023 року про стягнення за ВП № НОМЕР_1 з ОСОБА_1 суми 369834,17 грн. (а. с. 42), від 01 травня 2023 року суми 417723,48 грн. (а. с. 64), від 12 травня 2023 року суми 417148,93 грн. (а. с. 45).

Згідно розпорядження державного виконавця від 28 листопада 2019 року, грошові кошти в сумі 145,70 грн., що надійшли 13 червня 2019 року, 145,70 грн., що надійшли 13 червня 2019 року, 168,80 грн., що надійшли 25 жовтня 2019 року, 168,80 грн., що надійшли 21 листопада 2019 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа, виданого 10 липня 2014 року, необхідно перерахувати: 629 грн. виконавчого збору на рахунок в Головне управління ДКС України в м. Києві (а. с. 97).

Згідно розпорядження державного виконавця від 04 травня 2023 року, грошові кошти в сумі 574,55 грн., що надійшли 02 травня 2023 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 2-556/2012, необхідно перерахувати 517,09 грн. на користь ТОВ «Вердикт Капітал» (а. с. 51).

29 серпня 2023 року стягувач ТОВ «Дебт Форс» подав до Дніпровського ВДВС в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про повернення виконавчого документа на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», в якому стягувач просив повернути без виконання виконавчий лист № 2-556/12, надати звіт використання суми авансового внеску (а. с. 29).

Постановою старшого державного виконавця Дніпровського ВДВС в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дєдової-Осипенко В.Ю. від 01 вересня 2023 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-556/2012, виданого 18 червня 2012 року Деснянським районним судом м. Києва, виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з надходженням 29 серпня 2023 року до відділу заяви від стягувача про повернення виконавчого документу; на момент повернення виконавчого документу нестягнутий борг складає 367624,29 грн., нестягнутий виконавчий збір складає 41580,09 грн., та виведено в окреме провадження. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а. с. 6 - 7, 31).

Згідно відміток державного виконавця на виконавчому листі про повернення виконавчого листа стягувачу, 01 вересня 2023 року виконавчий лист повернуто на підставі п. 1 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», нестягнутий борг 376244,97 грн., виконавчий збір 41580,09 грн. (а. с. 9).

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відмовляючи в задоволенні скарги ТОВ «Дебт Форс» на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ТОВ «Дебт Форс» звернувся з заявою про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, а також ч. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку про відсутність в діях старшого державного виконавця порушень дій Закону України «Про виконавче провадження», посилання представника заявника на положення ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», яка регулює питання щодо закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу суду є безпідставним з урахуванням вищевказаних обставин.

Враховуючи резолютивну частину рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2012 року, суд оцінив критично доводи заявника, що в постанові про повернення виконавчого документа вказано суму заборгованості в національній валюті України. Крім того, заявник, посилаючись на п. 55, 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14, залишив поза увагою, що виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва в межах виконавчого провадження здійснювалось за рахунок стягнень з пенсії ОСОБА_1 , яка нараховується та виплачується в гривні.

Щодо посилання заявника на помилковість у сумах заборгованості, вказану в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 01 вересня 2023 року та у виконавчому листі, суд позбавлений можливості визначити вірну суму заборгованості, оскільки зміст скарги не містить вимог щодо правильності обрахунку суми боргу.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може повністю погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Згідно ч. 1, 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Встановивши, що виконавчий документ повернуто стягувачу ТОВ «Дебт Форс» з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відповідність дій державного виконавця щодо припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання апеляційної скарги на положення ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається у разі закінчення виконавчого провадження, крім випадків нестягнення виконавчого збору, відхиляються апеляційним судом як помилкові, з огляду на те, що в даному випадку підлягає застосуванню ч. 3 ст. 37, ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», якими регулюються дії державного виконавця у випадку повернення виконавчого документа на підставі заяви стягувача та нестягнення виконавчого збору, та які не передбачають залишення арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, після його повернення за заявою стягувача.

Разом із тим, апеляційний суд не може погодитися з критичною оцінкою суду першої інстанції доводів ТОВ «Дебт Форс», що в постанові про повернення виконавчого документа вказано суму заборгованості в національній валюті України, враховуючи резолютивну частину рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2012 року, та враховуючи, що виконання рішення здійснювалось за рахунок стягнень з пенсії боржника, яка нараховується та виплачується в гривні.

Суд першої інстанції в даній частині вимог скарги ТОВ «Дебт Форс» не застосував норм матеріального права, які підлягали застосуванню, та безпідставно усунувся від з`ясування відповідності дій державного виконавця вимогам Закону України «Про виконавче провадження», про порушення яких вказувалося заявником, не зробив конкретних висновків щодо законності чи незаконності таких дій.

Суд першої інстанції не перевірив обґрунтованість посилання ТОВ «Дебт Форс» на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/1265/14-ц, де висловлено висновки щодо особливостей звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті, не дослідив резолютивну частину рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2012 року в справі № 2-556/2012, та обмежився констатацією факту, що примусове виконання рішення в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 здійснювалось за рахунок стягнень з пенсії боржника, яка нараховується та виплачується в гривні.

Крім того, є помилковими та передчасними висновки суду першої інстанції про неможливість суду визначити вірну суму заборгованості за виконавчим документом, з огляду на те, що ТОВ «Дебт Форс» таких вимог дійсно не заявлялось, однак судом не надано оцінку очевидній невідповідності залишків нестягненої суми, вказаної державним виконавцем у відмітці на виконавчому документі 376244,94 грн., та у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, 367624,29 грн., та не зроблено висновків щодо законності такої невідповідності.

За таких обставин ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року не можна вважати законною і обґрунтованою, оскільки її постановлено із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права, вона не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті скаргу ТОВ «Дебт Форс» на дії та рішення державного виконавця, апеляційний суд виходить із наступного.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, ЦПК України, законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», «Про державну виконавчу службу», «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/1265/14-ц сформовано правові висновки, згідно яких, «особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону № 606-XIV. Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Із матеріалів справи убачається, що, ухвалюючи рішення у справі, Шевченківський районний суд визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням».

В постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18), Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Таким чином, у зв`язку з ухваленням судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована сума саме в іноземній валюті, визначена судовим рішенням, а у боржників існує обов`язок виконати зобов`язання саме в іноземній валюті (доларах США), а не у національній валюті України - гривні.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 686/5863/13-ц (провадження № 61-21099св21), від 06 липня 2022 року у справі № 0538/5438/2012 (провадження № 61-20248св21), від 28 вересня 2022 року у справі № 2-306/11 (провадження № 61-6118св22), від 29 червня 2023 року в справі № 641/6959/20 (провадження № 61-16253св21), від 22 листопада 2023 року в справі № 2-710/11 (провадження № 61-10591св22).

У справі, що переглядається, Деснянський районний суд м. Києва рішенням від 13 лютого 2012 року визначив стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що станом на 09 листопада 2011 року становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України.

Згідно п. 1 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень № 512/5 передбачено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

29 серпня 2023 року ТОВ «Дебт Форс» звернувся до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно ч. 4 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Вказуючи залишок нестягненої суми в українській гривні в постанові про повернення стягувачу виконавчого документа від 01 вересня 2023 року та у відмітці на виконавчому документі, старший державний виконавець Дєдова-Остапенко В.Ю. не врахувала валюту зобов`язання, вказану в резолютивній частині рішення та у виконавчому листі № 2-556/2012, згідно якого на користь ТОВ «Дебт Форс» підлягало стягненню: за кредитним договором № С L01-001/706/2006 від 03 листопада 2006 року: суму заборгованості за кредитом у розмірі 21946,40 доларів США, суму несплачених відсотків у розмірі 6739,57 доларів США, суму пені у розмірі 20703,20 доларів США, а всього заборгованість в розмірі 49389,17 доларів США, що станом на 09 листопада 2011 року за курсом НБУ еквівалентно сумі 394160,15 грн., за кредитним договором № PL-001/074/2006 від 01 листопада 2006 року: заборгованість за кредитом у розмірі 9107,99 грн., заборгованість за несплаченими відсотками у розмірі 4621,57 грн., пені у розмірі 9107,99 грн., а всього заборгованість у розмірі 22873,55 грн.

При цьому аналіз матеріалів виконавчого провадження не дає підстав для висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дебт Форс» була стягнута сума заборгованості за кредитним договором № С L01-001/706/2006 від 03 листопада 2006 року в доларах США, що б давало підстави для зазначення державним виконавцем залишку нестягненої суми саме в українській гривні за кредитним договором № PL-001/074/2006 від 01 листопада 2006 року.

Крім того, з аналізу положень п. 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень № 512/5 вбачається, що залишок нестягненої суми, який зазначається в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, та залишок нестягненої суми, який зазначається у відмітці на виконавчому документі, мають збігатися.

Таким чином, приймаючи постанову від 01 вересня 2023 року про повернення виконавчого документа стягувачу та проставляючи відповідну відмітку на виконавчому документі, державний виконавець допустила порушення п. 22 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, відтак зазначена постанова підлягає скасуванню.

Апеляційний суд враховує, що в прохальній частині скарги ТОВ «Дебт Форс» помилково заявлено вимоги до старшого державного виконавця Деснянського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дєдової-Остапенко В.Ю., хоча виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 здійснювалось старшим державним виконавцем Дніпровського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дєдовою-Остапенко В.Ю., тобто заявником помилково зазначено назву відділу державної виконавчої служби.

Однак, з урахуванням того, що суб`єкта оскарження у назві скарги зазначено вірно, зі змісту скарги та матеріалів виконавчого провадження вбачається, що ТОВ «Дебт Форс» оскаржуються рішення та дії саме старшого державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дєдової-Остапенко В.Ю. і у жодного учасника справи не виникло сумнівів щодо цього, апеляційний суд приходить до висновку, що задоволення скарги в даному випадку не вважатиметься виходом за межі заявлених вимог, оскільки в протилежному випадку дії суду будуть свідчити про надмірний формалізм у вирішенні питання щодо допуску особи до правосуддя.

Згідно ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права, із прийняттям нової постанови про часткове задоволення скарги в частині визнання незаконними дій старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дєдової-Остапенко В.Ю. під час винесення постанови ВП № НОМЕР_1 від 01 вересня 2023 року про повернення виконавчого документа стягувачу, та скасування цієї постанови, зобов`язання державного виконавця винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідності з вимогами закону, а саме зазначити залишок нестягнутої заборгованості у доларах США та гривні, як зазначено у виконавчому документі, та зробити аналогічну відмітку на виконавчому документі.

В іншій частині скарга ТОВ «Дебт Форс» на рішення і дії державного виконавця залишається без задоволення з наведених вище підстав.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року скасувати та прийняти нову постанову.

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на дії державного виконавця, заінтересовані особи ОСОБА_1 , старший державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дєдова-Остапенко Валерія Юріївна, задовольнити частково.

Визнати незаконними дії старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дєдової-Остапенко Валерії Юріївни під час винесення постанови ВП № НОМЕР_1 від 01 вересня 2023 року про повернення виконавчого документа стягувачу та скасувати цю постанову.

Зобов`язати старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дєдову-Остапенко Валерію Юріївну винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідності з вимогами закону, а саме зазначити залишок нестягнутої заборгованості у доларах США та гривні, як зазначено у виконавчому документі, та зробити аналогічну відмітку на виконавчому документі.

В іншій частині скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на дії державного виконавця відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.