Провадження № 22-ц/812/302/24 Головуючий суду першої інстанції Чернявська Я.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року м. Миколаїв Справа № 488/1399/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Чернявської Я.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складено 15 січня 2024 року, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

02 вересня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Доводи позову обґрунтовано тим, що 30 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНИ» (далі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») та ОСОБА_1 було укладено електронний кредитний договір № 4086092.

Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНИ» надав відповідачу кредит в сумі 20 000 грн на умовах строковості, поворотності та оплатності.

30 листопада 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 30112021 відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передав (відступив) позивачу за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 .

Відповідно до Реєстру боржників від 30 листопада 2021 року до Договору факторингу № 30112021 від 30 листопада 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 65 600 грн, з яких: 20 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 45 600 грн - сума заборгованості за відсотками.

Посилаючись на викладене ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь суму заборгованості за кредитним договором № 4086092 в розмірі 65 600 грн.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 4086092 у загальній сумі 65 600 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що між сторонами було укладено договір споживчого кредиту, де сторони узгодили всі умови договору, зокрема, нарахування позивачем процентів, передбачених умовами договору, проводилось з 30 квітня 2021 року та після спливу 90 днів прострочення, а саме після 28 серпня 2021 року, нарахування не відбувалося.

З вказаного вбачається, що порушення з боку позивача щодо строку нарахування відсотків за кредитом відсутнє.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що законом обмежений строк протягом якого можуть нараховуватись відсотки за користування кредитними коштами. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України після спливу визначеного договором строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється.

Положення договору, які передбачають можливість нарахування не пропорційно великої суми компенсації у порівнянні з розміром основного боргу, не відповідають засадам добросовісності та розумності і є несправедливими.

У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним: не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня; не може бути більшою за 15 % суми простроченого платежу.

Законом України строго обмежується максимальний розмір пені за споживчими кредитами на рівні подвійної облікової станки НБУ, але водночас не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. Також загальна сума пені не має перевищувати 50 % отриманої суми споживчого кредиту і не може бути змінена без згоди сторін.

Позивачем не надано суду належних доказів перерахування на банківський картковий рахунок відповідача грошових коштів як то визначено умовами договору позики.

Визначення даних сум в кредитних договорах не свідчить про отримання позики, зокрема саме у такому розмірі, і, відповідно, про виконання позикодавцем своїх зобов`язань за договором.

Після складання актів приймання передачі реєстру боржників за договорами факторингу, відбулось одиничне, тобто сингулярне правонаступництво. З цього часу ТОВ «ФК «ЄАПБ» стало новим кредитором відповідача.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що в даному випадку, за встановлених судом обставин, відсутні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за договором позики, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні статей 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні статті 80 ЦПК України, для задоволення позову.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві зазначав, що жодних заперечень з приводу того, що скаржник не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання договору скаржником висловлено не було.

Обставини укладення вказаного договору відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Був належним чином ознайомлений з умовами даного договору.

Вказаний договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавались недійсними, а тому є такими, що відповідає волевиявленню сторін.

Нарахована заборгованість відповідає погодженим умовам за кредитом.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає , виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 30 квітня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇІНА» і ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇІНА» з доменним ім`ям (https://creditplus.ua), який є частиною інформаційно-телекомунікаційних систем товариства, був укладений електронний Договір № 4086092 про надання споживчого кредиту.

Зі змісту вказаного договору вбачається, що відповідачу наданий кредит у розмірі 20 000,00 грн. Строком на 30 днів зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день , яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього Договору та у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до пункту 4.2 Договору і у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до пункту 4.3 Договору.

Сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних дній поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2.-4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (п.п. 4.3.1. Договору).

Підпунктом 4.3.2. Договору сторони визначили, що споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту, передбачених у п.п. 4.3.1. Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п. 4.2. Договору.

Вказаний в цьому розділі (Розділ 4 Пролонгація строку кредиту) порядок внесення змін до Договору щодо продовження строку кредиту, сторони вважають такими, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля сторін передбачена в п. 4.2. Договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в п. 4.3. Договору письмово цим Договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 ЦК України до письмової форми правочину (підпункт 4.4. Договору).

Сторони також передбачили у договору, що знижена процентна ставка становить 1,425% в день та застосовується відповідно до умов договору, передбачених у п.п. 1.5.2 Договору.

З пункту 1.4 кредитного договору вбачається, що дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього договору.

Пунктами 1.7 та 1.8 кредитного договору передбачений розмір орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовну загальну вартість кредиту на дату укладання договору.

Вказаним договором також передбачені порядок та умови надання кредиту, порядок обчислення (нарахування) процентів, порядок їх зміни, умови пролонгації строку кредиту, відповідальність сторін тощо.

Зазначений договір, графік платежів до нього, а також паспорт споживчого кредиту був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем): С111343.

Виконання ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» своїх обов`язків перед ОСОБА_1 щодо перерахування коштів за кредитним договором № 4086092 від 30 квітня 2021 року на платіжну картку, вказану у кредитному договорі, підтверджено наявною в матеріалах справи довідкою ТОФ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 02 березня 2023 року за вих. № 2442, згідно з якою 30 квітня 2021 року на платіжну картку № НОМЕР_1 перераховані кошти в сумі 20 000 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо повернення кредитних коштів за кредитним договором № 4086092 утворилася заборгованість у загальному розмірі 65 600 грн, яка складається з: 20 000 грн -сума заборгованості за основною сумою боргу; 45 600 грн - сума заборгованості за відсотками.

Крім того, судом було встановлено, що 30 листопада 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позивачем ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 30112021, відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передав (відступив) позивачу за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» право вимоги до відповідача ОСОБА_1 .

Про відступлення права вимоги відповідача було повідомлено листом повідомленням від 07 грудня 2021 року за вих. № 5334958-1 та запропоновано сплатити наявну заборгованість.

Отже у справі, що розглядається предметом розгляду є правовідносини сторін, що склалися у зв`язку з укладенням договору позики на умовах фінансового кредиту, однією із форм якого є онлайн кредит, тобто позика оформлена через мережу Інтернет.

Правовідносини даного правочину регулюються ЦК України, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію».

За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).

Отже, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про споживче кредитування" договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі:

?у паперовому вигляді;

?у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг";

?шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги;

?в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".

Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту.

Зі змісту статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено.

Так, згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже з огляду на положення вище вказаного законодавства та пункту 1.1. Договору кредитні кошти надавалась ОСОБА_1 виключно за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за умови ідентифікації та верифікації позичальника та використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію».

З огляду на викладене, можливо дійти висновку, що з урахуванням особливостей Договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему кредитодавця можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

У справі, що переглядається, для отримання кредитних коштів відповідач самостійно здійснює реєстрацію на сайті ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», за наслідком чого отримує облікові дані (логін та пароль) до особистого кабінету клієнта, де подає електрону заявку на отримання кредиту.

Отже, 30 квітня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладений правочин - договір про надання споживчого кредиту № 4086092, який був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://creditplus.ua і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору, зокрема електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що зазначений у тексті договору у розділі "Реквізити та підписи сторін". Відповідач взагалі не сплачував суму заборгованості, що передбачена умовами договору та графіком платежів. У такому випадку умовами договору (підпункт 4.3) передбачено продовження строку договору до 90 днів.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі. Визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач довів факт укладання кредитного договору між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 та не виконання останнім умов договору щодо повернення суми грошових коштів та процентів за їх використання.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Доводи апеляційної скарги, що з відповідача стягнуті проценти за користування кредитними коштами безпідставно за межами строку кредитування не заслуговують на уваги, оскільки сторони погодили пролонгацію договору та сплату процентів у разі неповернення кредитних коштів. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (частина 1 статті 1048 ЦК України). Отже сторони узгодили продовження строку кредитування та саме такий спосіб сплати процентів.

Щодо аргументів апеляційної скарги про невідповідність засадам добросовісності та розумності положень договору, які передбачають можливість нарахування не пропорційно великої суми компенсації у порівнянні з розміром основного боргу, то такі аргументи є неприйнятними з огляду на презумпцію правомірності правочину, яка закріплена у статті 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним.

В цій справі договір про надання споживчого кредиту не був визнаний в судовому порядку недійсним, а також відповідач не звертався до суду із зустрічним позовом з такою вимогою ні щодо недійсності цього договору в цілому, ні щодо недійсності окремих його пунктів, а отже в даному випадку діє презумпція правомірності правочину.

Також не заслуговують на увагу посилання заявника на те, що позивачем не надано суду належних доказів перерахування на банківський картковий рахунок відповідача грошових коштів як то визначено умовами договору.

Так, кредитодавець через ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім», яка на підставі договору надає ТОВ «АВЕНТУС Україна» фінансові послуги з переказу грошових коштів, 30 квітня 2021 року на платіжну картку № НОМЕР_1 перерахувало кошти в сумі 20 000 грн, що підтверджено наявною в матеріалах довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 02 березня 2023 року за вих. № 2442 .

Відповідач в свою чергу не заперечував та не підтверджував відповідними засобами доказування, що банківська картка позичальника № НОМЕР_1 , на яку були перераховані кредитні кошти, йому не належить. Крім цього не надано доказів, що стороння особа могла скористатись особистими даними паспорта відповідача, доступу до логіна та паролю особистого кабінету.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України скасуванню не підлягає.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без задоволення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом у суді апеляційної інстанції, покладаються на заявника.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 05 березня 2024 року.