Справа № 570/559/24
Номер провадження 2/570/502/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2024 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Гречки О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне (в порядку спрощеного позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арештів з майна, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є власником 1/4 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 24 листопада 2023 року, маючи намір реалізувати своє право на розпорядження своїм майном, він звернувся до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Табінського Олександра Івановича з проханням оформити довіреність, з-поміж іншого, і щодо свої нерухомості в Україні, оскільки в силу певних причин (виїзд за кордон на тривалий термін) не зможе самостійно проводити будь-які дії, пов`язані з майном. З усного пояснення приватного нотаріуса позивачу стало відомо про те, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо майна ОСОБА_1 наявні реєстраційні записи про обтяження №2387883, 2398917, №8526251 № 9849774 (об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно). Підставою зазначених обтяжень є постанови про арешт майна позивача, накладені відділом ДВС Рівненського РУЮ. Зважаючи на обставини, що склалися, позивач звернулася до суду для захисту своїх прав. Просить суд ухвалити рішення про зняття арешту з усього майна, яке йому належить, та виключити запис про проведену державну реєстрацію обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

27.02.2024 року представник Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав до суду відзив на позовну заяву. Зазначають, що згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 357926485 від 11.12.2023 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні записи про обтяження майна позивача. Однак, враховуючи відсутність паперових матеріалів виконавчих проваджень у Відділі, то неможливо встановити підстави накладення арешту згідно відомостей у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також неможливо встановити у якому виконавчому провадженні накладені обтяження. Відтак, відсутня можливість встановити які були підстави накладання арешту на майно, так і неможливо встановити наявність підстав для його зняття. У задоволенні позову просить відмовити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви просить справу розглядати без її участі та без участі позивача. Позов підтримує та просить його задоволити.

Представник відповідача Рівненського районного відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явилася. Згідно поданої заяви просить справу розглядати без її участі. Справу просить вирішити на розсуд суду.

Відповідно до частин першої та другої ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати особисті пояснення учасників з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Фактичні обставини справи.

При розгляді справи було встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/4 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

24 листопада 2023 року від приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Табінського Олександра Івановича йому стало відомо про те, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо майна ОСОБА_1 наявні реєстраційні записи про обтяження № 2387883, № 2398917, № 8526251 № 9849774 (об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно). Підставою зазначених обтяжень є постанови про арешт майна позивача, накладені Відділом ДВС Рівненського РУЮ (постанова № 1882 від 12.09.2005, постанова № АА444230 від 26.08.2005, постанова б/н від 06.03.2009).

Так, 26 грудня 2023 року представник позивача - адвокат Ващишина О.В.

звернулась до Рівненського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області

Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (як правонаступника

відділу ДВС Рівненського РУЮ) із заявою б/н від 26.12.2023 щодо закінчення ВП

№ 1934815 про примусове виконання виконавчого листа № 2а-5691/09/1770 від 02.11.2009

та ВП № 13166431 про примусове виконання вимоги № 224-у від 05.05.2009, а також

просила зняти арешти з нерухомого майна, що належить

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладені постановами відділу ДВС Рівненського РУЮ, а саме: постановою № 1882 від 12.09.2005, постановою № АА444230 від 26.08.2005, постановою б/н від 06.03.2009, постановою б/н від 20.05.2010.

Листом за вих. № 7864 від 26 січня 2024 року Рівненський відділ ДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив представника Позивача про наступне, що дослідивши дані Автоматизованої системи виконавчого провадження у Відділі на примусовому виконанні перебували виконавчі провадження:

1. № 15934815 відкрите на підставі виконавчого листа 2-а-5691 від 02.11.2009 року,

виданого Рівненським окружним адміністративним судом про стягнення з

ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 33 748, 65 грн.;

2. № 13166431 відкрите на підставі вимоги про сплату боргу 224-у від

05.05.2009 року, виданої ПФУ в Рівненському районі про стягнення з

ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 6 510, 19 грн.;

3. № 1212838 відкрите на підставі наказу 2/100 від 13.06.2005 року, виданого

Господарським судом Рівненської області про стягнення з

ОСОБА_1 судового збору у розмірі 118, 00 грн.;

4. № 22037739 відкрите на підставі постанови № 977959 від 22.09.2010 року, виданої ДПІ у Рівненському районі про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 102, 00 грн.;

5. № 19358014 відкрите на підставі наказу 8/15 від 05.05.2010 року, виданого

Господарським судом Рівненської області про накладення арешту на все майно та грошові

кошти боржника ОСОБА_1 .

Виконавчі провадження № 15934815, № 13166431, № 1212838, № 22037739,

№ 19358014 завершені у зв`язку з повним фактичним виконанням.

Стосовно записів про обтяження повідомлено, що відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1295, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.06.2017 за №699/30567 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», згідно пункту 2 Глави XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Враховуючи відсутність паперових матеріалів виконавчих проваджень у Відділі неможливо встановити підстави накладення арешту згідно відомостей у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також неможливо встановити у якому виконавчому провадженні накладені обтяження №2387883, №2398917, №8526251. Таким чином відповідач не може встановити, з яких підстав та при виконанні якого виконавчого провадження накладено арешт на майно боржника.

Крім того, листом за вих .№ 7864 від 26 січня 2024 року роз`яснено, що підстави для

зняття арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначені статтею

59 Закону України "Про виконавче провадження", у всіх інших випадках арешт може бути

знятий за рішенням суду.

Отже, як вбачається з вищевказаного листа, на виконанні у Рівненському відділі ДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не перебуває жодних виконавчих проваджень стосовно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а ОСОБА_1 не є боржником.

Норми закону, які підлягають до урахування та застосування при постановленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець

зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання

рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити

до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і

основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його

застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

У відповідності до ч.1 ст.56 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання

рішення.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче

провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного

виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно із ч.1 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виходячи з наведених положень Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. А, закінчивши виконавче провадження, державний виконавець повинен зняти арешт, який було накладено на майно такого боржника при здійсненні виконавчого провадження. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 664/14/19.

У постанові Верхового Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18 (провадження N 61-697св20) зазначається, що відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному

відповідачеві.

Враховуючи, що арешти на все нерухоме майно Позивача були накладені ВДВС Рівненського РУЮ, саме відповідач повинен вчинити дії по їх зняттю, а відтак Рівненський відділ ДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є належним відповідачем у даній справі, оскільки саме на нього покладено обов`язок зняти арешт з майна.

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. У всіх інших випадках по незакінчених виконавчих провадженнях арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Також згідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина

захищаються судом.

Стаття 41 Конституції України наголошує - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відтак, відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 319 ЦК України зазначає, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і

основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно

до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист

прав і основоположних свобод 1950 р. Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та

N 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який

означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право

власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний

розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею,

незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 321, 383, 386 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; він має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, Інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва; держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення

перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні

лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяжень на належне йому майно. Таким чином, арешти, накладений на його майно, порушують право власності позивача.

Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно позивача, за умови відсутності виконавчих проваджень, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішень якими накладено арешт на майно позивача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

З вищевикладеного вбачається, що виконавчі провадження відсутні, а тому і відсутня правова підстава для примусових дій державного виконавця, які полягають в арешті майна, право позивача порушено і підлягає захисту.

Висновки суду.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Слід зазначити, що наявність записів про арешт нерухомого майна позбавляє позивача права набувати, володіти та повноцінно користуватися, як власнику, майном.

Окрім того, відповідачем не зазначено будь яких правових підстав для продовження існування арешту нерухомого майна та існування відповідних записів про обтяження (арешти) у державних реєстрах.

Ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі № 203/3435/21 (провадження № 61-5467св22) зазначено, що «наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном».

Відтак, не скасований арешт на майно ОСОБА_1 при відсутності виконавчих проваджень та будь яких майнових претензій до нього, є порушенням закріпленого Конституцією України (стаття 41) права кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до якої - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року Європейський Суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою Суду при здійсненні будь-якого втручання має забезпечуватися «справедливий баланс» між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав відповідної особи. Вимога забезпечення такого балансу знаходить своє відображення у всій структурі статті 1 Першого протоколу.

Для дотримання загального правила, викладеного у першому реченні пункту 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції, таке втручання повинно встановлювати «справедливий баланс» між потребами загального інтересу суспільства та вимогами захисту прав окремої особи. Отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями.

Зважаючи про відсутність будь-яких відкритих виконавчих проваджень в даному контексті втручання у мирне володіння та користування майном ОСОБА_1 є невиправданим та є та таким, що підлягає захисту.

Щодо виключення записів про проведену державну реєстрацію обтяження № 2387883, № 2398917, № 8526251 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.3 Закону України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають: заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно вимог ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначено, що суб`єктами, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав є: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; суб`єкти державної реєстрації прав.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Отже, відомості про обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У даній ситуації не мають місця обставини, що визначені пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

При наявності судового рішення про скасування обтяжень реєстратором вноситься новий запис про це, тобто про скасування попереднього обтяження, а не про вилучення такого запису з реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.31-1 Закону України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.

Тому в частині позовних вимог про виключення запису про обтяження на майно з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - позивачу слід відмовити, оскільки законодавство не передбачає вилучення запису про вчинене обтяження. Рішення суду про скасування арешту майна є підставою для внесення до відповідного Державного реєстру запису про скасування арешту майна.

Суд, досить ретельно розглянувши справу, повно і всебічно з`ясував обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень; дослідивши докази, що були надані сторонами з урахуванням принципу реалізації стандарту більшої переконливості вбачає підстави для задоволення позову про зняття обтяження у вигляді арешту нерухомого майна (реєстраційні номери обтяження № 2387883, № 2398917, № 8526251), що були внесені на підстави постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арештів з майна - задоволити повністю.

Зняти арешти з усього майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладені на підставі:

- постанови № 1882 від 12.09.2005 року, що видана державним виконавцем ДВС

Рівненського району (запис про обтяження: 2387883);

- постанови № АА 444230 від 26.08.2005 року, що видана державним виконавцем відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції (запис про обтяження: 2398917);

- постанови б/н від 06.03.2009 року, що видана державним виконавцем відділу ДВС

Рівненського районного управління юстиції (запис про обтяження: 8526251).

У задоволенні решти заявлених позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_2 ).

Відповідач: Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Петра Могили, 22б, м. Рівне Рівненська область).

Суддя Красовський О.О.