Справа № 484/1399/24
Провадження № 2/484/720/24
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

19 березня 2024 року м. Первомайськ

Суддя Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області Маржина Т.В., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

12.03.2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з наданим позовом до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на житловий будинок.

Ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї документами, приходжу до висновку про те, що позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до п.п.4, 5 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

В позовній заяві зазначено декілька підстав набуття права власності на спірний житловий будинок, як то приватизація та будівництво на підставі законно отриманого дозволу, також зазначено декілька підстав позову, таких як набуття майна у власність внаслідок приватизації (державного житлового фонду) та придбання майна за особисті кошти одного з подружжя. Крім того, в позовній заяві позивачка посилається на можливість присудження грошової компенсації одному з подружжя замість неподільного майна, що виділене іншому з подружжя і просить одночасно визнати особистою приватною власністю житловий будинок та земельну ділянку і виділити їй таке майно.

Наведені вище обставини порушують принцип юридичної визначеності і перешкоджають суду визначити межі позовних вимог, а відповідачу також і позицію захисту.

Крім того, в позовній заяві не зазначено ціну позову, а в довідці про оціночну вартість об`єкта нерухомості зазначена оціночна вартість лише земельної ділянки та якогось іншого об`єкта і окремо поліпшень (без назви), що не дозволяє однозначно ідентифікувати такий об`єкт як предмет спору.

Відсутність оцінки майна та ціни позову не дає можливості правильно визначити предмет правового регулювання, природу спірних правовідносин, розмір судового збору тощо.

До позову не додано інформації, актуальної на час звернення до суду щодо спірного майна, зокрема, витягів з Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Також позивачкою не зазначено докази, якими вона обґрунтовує свої позовні вимоги.

Оскільки позивачка остаточно не визначилась з підставами позову, також і суд не в змозі визначитись з тим, які докази можуть бути належними до справи, адже доведення обставин приватизації чи набуття майна за час шлюбу за особисті кошти має відбуватись на підставі різних доказів, так як правова природа таких вимог є різною.

Разом з тим, якщо ж позивачка все ж таки просить «виділити» їй частку з майна подружжя взамін на грошову компенсацію, то вона, по-перше має зазначити розмір такої компенсації і внести відповідну суму грошових коштів на депозитний рахунок суду, що передбачено ст. 364 ЦК України, інакше не зрозуміло, що вона мала на увазі, посилаючись в мотивувальній частині позову на можливість виплати грошової компенсації і пред`являючи вимогу про виділення їй майна.

Відповідно до ч.2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення про задоволення позову. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Таким чином процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем.

Депозитний рахунок суду, який відкритий в управлінні державної казначейської служби не є бюджетним рахунком, а є спеціальним реєстраційним рахунком для обліку депозитних сум. Кошти, які зараховуються на цей рахунок є власністю осіб, що їх внесли та підлягають поверненню або перерахуванню за призначенням із настанням відповідних умов.

У постанові Верховного Суду від 03.12.2020 року у справі № 367/7792/16-ц зазначено, що рішеннями Європейського суду з прав людини неодноразово (зокрема, у справі «Андрій Руденко проти України», заява № 35041/05), зроблено висновок про порушення національними судами ст. 1 Першого протоколу до Конвенції з тих підстав, що суди за вимогою інших співвласників позбавили особу права власності на належну їй частку квартири з порушенням правил щодо попереднього внесення суми відшкодування вартості такої частки на депозит суду, не врахувавши, що встановлена ст. 365 ЦК України вимога про попереднє внесення на депозитний рахунок суду вартості частки в спільному майні в разі припинення права власності за вимогою інших співвласників, є однією з основних умов ухвалення рішення про позбавлення особи майна без її згоди.

Однак положення ст. 365 ЦК України не містять посилання на те, коли саме має бути внесена грошова сума на депозитний рахунок суду.

Разом з тим, оскільки позивачем подано до суду позов у порядку вказаної норми права, попереднє внесення вартості частки в спільному майні на депозитний рахунок суду є обов`язком позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч.2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

За даних обставин позовну заяву слід залишити без руху, а позивачці необхідно надати строк для виправлення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 175, 185, 260, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на житловий будинок залишити без руху.

Надати позивачці десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

Роз`яснити позивачці, що у разі виконання вимог ухвали у встановлений строк, позовна заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивачка не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява буде визнана неподаною і повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею і оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: