ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3427/23 Номер провадження 22-ц/814/1002/24Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.І. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

за участю секретаря Стеценко В.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 02 листопада 2023 року, постановлену суддею Савченко Л.І., за копіями матеріалів справи за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради як орган опіки та піклування.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

31 жовтня 2023 року ОСОБА_2 звернулась до Октябрського районного суду м. Полтави з заявою про забезпечення позову. В обгрунтування заяви вказує, що на розгляді у суді перебуває цивільна справа за її позовом до ОСОБА_1 , третя особа виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини. На час подачі заяви про забезпечення позову рішення по справі, в рамках якого подається заява, не винесено, а відповідач вчиняє дії щодо затягування розгляду справи. Окрім того, відповідач вчиняє дії, які унеможливлюють ефективний захист та поновлення її оспорюваних прав та інтересів, як позивача у справі, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

У заяві ОСОБА_2 також зазначила, що відповідач у справі чинить перешкоди у її спілкуванні з дитиною, а саме, не дає згоди на їх побачення з донькою, виключив дитину зі школи та повідомив, що донька тепер буде ходити у школу у м. Зіньків. З 23.08.2023 р. відповідач не дає можливості позивачці говорити з дитиною по телефону.

Позивач вказує, що за усною домовленістю з відповідачем їхня дитина на літніх канікулах повинна була перебувати у м. Зіньків у бабусі, однак по закінченню канікул дитина не повернулася додому.

Зазначає, що відповідач різними способами чинить перешкоди у спілкуванні матері з дитиною та ні на хвилину не залишає їх на одинці; незаконно змінив місце проживання та навчання дитини, позбавив мати можливості знаходитися поруч з донькою, що свідчить про свідоме позбавлення дитини материнської опіки, що може призвести до погіршення психоемоційних зв`язків між нею та дитиною та до суттєвих складнощів при розгляді справи в суді та виконанні судового рішення.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 02 листопада 2023 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено ОСОБА_2 наступні способи та порядок участі і вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом необмеженого спілкування з дитиною засобами телефонного зв`язку, з урахуванням режиму дитини; кожні перші та треті вихідні місяця з 19.00 год. п`ятниці до 19.00 год. неділі з правом перебування за місцем проживання матері, відвідування дитячих розважальних закладів та поїздок по Україні до винесення рішення суду у справі № 554/3427/23 та набранням ним законної сили.

Копію ухвали надіслано негайно для виконання особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На вказану ухвалу ОСОБА_1 подав до Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу як таку, що постановлена не в інтересах малолітньої дитини.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не навів в ухвалі, конкретно в чому і яким чином порушено права ОСОБА_2 .

Посилається на те, що він не обмежує ОСОБА_2 у її правах відносно дочки, та стверджує, що ОСОБА_2 самоусунулася від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини ОСОБА_4 , яка проживає з ним у АДРЕСА_1 , де отримує освітні послуги, відвідує гуртки.

Ухвала не вмотивована, у ній не вказано, в чому і яким чином було порушено права позивачки, судом упереджено взято до уваги її доводи.

Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки ОСОБА_1 не надано права ознайомитися з доводами, викладеними в заяві позивачки, та надати свої заперечення, оскільки оскаржувана ухвала постановлена протягом двох днів від дня надходження до суду заяви ОСОБА_2 .

Посилається на те, що мати має право спілкуватися з дитиною, якщо таке спілкування негативно не впливає на нормальний розвиток дитини та відбувається в її інтересах.

Судом при вирішенні заяви не заслухано думку малолітньої дитини, яка не бажає спілкуватися з матір`ю та проживати з нею.

Вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, а судом при постановленні оскаржуваної ухвали не враховано перш за все інтереси дитини.

Встановивши позивачці такий способи та порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 як поїздки по Україні, суд першої інстанції не врахував, що в Україні введено воєнний стан, у зв`язку з чим поїздки є небезпечними.

Встановивши матері спосіб та порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 кожні перші та треті вихідні місяця з 19.00 год. п`ятниці до 19.00 год. неділі з правом перебування за місцем проживання матері, суд не взяв до уваги, що мати проживає на орендованій квартирі, адреса якої не відома; не встановлено органами опіки і піклування умови проживання матері; в якому оточенні буде знаходитися дитина, чим буде харчуватися, в тому числі під час можливих поїздок по Україні, та за якими маршрутами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін ухвалу суду про забезпечення позову, яку вважає законною і обґрунтованою.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції в режимі відеоконференції, яка проходить в Зіньківському районному суді Полтавської області, з`явився відповідач ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_2 , її представник ОСОБА_5 , третя особа виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради як орган опіки та піклування до апеляційного суду не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином на електронні адреси, що відповідає положенням ст. 128 ч. 6, 8 ч. 1 п. 2 ЦПК України, клопотань про відкладення судового розгляду від них не надходило. Від представника ОСОБА_2 адвоката Ткаченко А.В. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність.

Неявка осіб, належним чином повідомлених про день, час і місце розгляду справи не перешкоджає її розгляду, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про розгляд справи за даною явкою.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка проходить в Зіньківському районному суді Полтавської області, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах заявлених вимог, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами існує спір, зокрема, стосовно визначення місця проживання їх спільної дитини; можливий тривалий розгляд справи може призвести до втрати емоційно-психологічного зв`язку між матір`ю та її донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в свою чергу може унеможливить поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, та утруднити чи унеможливити виконання рішення у разі задоволення позову.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.2, 3 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч.10 ст. 150 ЦПК України).

Згідно ч.6 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу (ч. 7 ст. 153 ЦПК України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову (ч. 8 ст. 153 ЦПК України).

Згідно роз`яснень, наведених у п.4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно достатті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55,124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 (провадження № 61-11180св18) зазначено, що «забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до неможливості поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, та утруднити чи унеможливити виконання рішення у разі задоволення позову.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України тастатті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини, проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Враховуючи те, що між сторонами виник спір, зокрема, щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на час розгляду апеляційним судом цієї справи не розглянутий судом першої інстанції.

З огляду на предмет та характер спору, що виник між сторонами, та стосується таких чутливих правовідносин як визначення місця проживання малолітньої дитини, яка на цей час перебуває разом з батьком ОСОБА_1 ; розгляд справи може відбуватися тривалий час, що в свою чергу може призвести до втрати емоційно-психологічного зв`язку між матір`ю ОСОБА_2 та її донькою ОСОБА_3 , що, відповідно, може унеможливить поновлення порушених прав та інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду, та утруднити виконання рішення суду в разі задоволення її позову.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначення ОСОБА_2 наступні способи та порядок участі і вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : шляхом необмеженого спілкування з дитиною засобами телефонного зв`язку, з урахуванням режиму дитини; кожні перші та треті вихідні місяця з 19.00 год. п`ятниці до 19.00 год. неділі з правом перебування за місцем проживання матері, відвідування дитячих розважальних закладів та поїздок по Україні до винесення рішення суду у справі № 554/3427/23 та набранням ним законної сили.

При цьому колегія суддів враховує, що такий захід забезпечення позову є співмірний із заявленими позовними вимогами та не порушуватиме права ані батьків, ані дитини та не має на меті фактичне вирішення спору.

Висновки суду першої інстанції, з якими погоджується колегія суддів апеляційного суду, узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, зокрема, у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20) та практикою ЄСПЛ.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 самоусунулася від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини ОСОБА_4 , яка проживає з батьком у АДРЕСА_1 , де отримує освітні послуги, відвідує гуртки; мати негативно впливає на дитину та її розвиток, а судом не заслухано думку малолітньої дитини, яка не бажає спілкуватися з матір`ю та проживати з нею, - не заслуговують на увагу, оскільки апеляційним судом здійснюється розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу про забезпечення позову, спір по суті судом першої інстанції не вирішено, відповідне рішення суду не ухвалене та колегією суддів не переглядається. Правова оцінка доводам сторін, в тому числі відповідача ОСОБА_1 та наведеним ним вище обставинам буде надаватися судом першої інстанції при розгляді спору по суті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки йому не надано права ознайомитися з доводами, викладеними в заяві позивачки, яка надійшла 31.10.2023, та розглянута судом 02.11.2023, надати свої заперечення.

Перевіряючи вказані доводи, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Крім того ч.3 ст. 153 ЦПК України визначено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін (ч. 4 ст. 153 ЦПК України).

Положеннями Глави 10 «Забезпечення позову» Розділу І «Загальні положення» ЦПК України не передбачено надіслання судом першої інстанції учасникам справи копії заяви про забезпечення позову.

Суд першої інстанції, розглянувши 02.11.2023 заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, яка подана до суду 31.10.2023, у строки визначені ч. 1 ст. 153 ЦПК України, дотримався вказаних вимог закону.

Отже доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення місцевим судом норм процесуального права не заслуговують на увагу.

Крім того суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право: ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Крім цього відповідно до ст. 14 ЦПК України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система.

Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Отже ОСОБА_1 має право відповідно до ст. 14 ЦПК України зареєструвати свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), відповідно, знайомитися зі справою в електронній формі.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що встановлення позивачці такого способу та порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 як поїздки по Україні, суд першої інстанції не врахував, що в Україні введено воєнний стан, у зв`язку з чим поїздки є небезпечними, - не приймаються до уваги колегії суддів, оскільки ОСОБА_2 , як мати, зобов`язана відповідно до ст. 150 СК України піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та не ставити життя дочки під загрозу. Будь-яких доказів на підтвердження того, що вона має на меті повезти дитину у небезпечні регіони ОСОБА_1 не надано.

Крім цого відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

ОСОБА_1 не обмежений у праві пересування разом з дитиною ОСОБА_3 в межах території України. Тому підстав для обмеження матері ОСОБА_2 у праві пересування з дочкою ОСОБА_3 по території України не вбачається.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що встановивши матері спосіб та порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 кожні перші та треті вихідні місяця з 19.00 год. п`ятниці до 19.00 год. неділі з правом перебування за місцем проживання матері, суд не взяв до уваги, що мати проживає на орендованій квартирі, адреса якої не відома; не встановлено органами опіки і піклування умови проживання матері; в якому оточенні буде знаходитися дитина, чим буде харчуватися, - також не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не встановлюються під час розгляду заяви про забезпечення позову. Дитина проживала з матір`ю до червня 2023 року. Жодних даних про те, що вона створює загрозу для дочки матеріали справи не містять.

Ухвала суду першої інстанції відповідає нормам процесуального права, є вмотивованою, підстав для її скасування чи зміни з мотивів, наведених ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, судом апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 02.11.2023 без змін.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 382-384,389 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 02 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01.03.2024.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді: О.І.Обідіна

О.В.Прядкіна