ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року м. Чернівці

справа № 725/3021/23

провадження №22-ц/822/232/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 14 грудня 2023 року та на ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівців від 16 листопада 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання рухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнення грошової компенсації,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання рухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнення грошової компенсації.

Позов обґрунтовано наступним. 16.10.2021р. між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, під час якого вони придбали транспортний засіб марки Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 та 11.07.2022 року здійснили його державну реєстрацію. В подальшому, спільне сімейне життя у них з відповідачем не склалось та вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Оскільки вказаний транспортний засіб був набутий ними у власність в період шлюбу, вважає, що на нього поширюється правовий режим спільної сумісної власності та він підлягає поділу. Разом з тим, їй стало відомо, що 27.12.2022 року відповідач здійснив перереєстрацію спірного транспортного засобу на нового власника та згоди на відчуження автомобіля вона не надавала і в цей час перебувала за межами України.

З урахуванням того, що відповідач відчужив автомобіль без її згоди, отриманими коштами від його реалізації розпорядився на власний розсуд, вважає, що з нього на її користь підлягає стягненню грошова компенсацію вартості 1/2 частки спірного рухомого майна. З метою визначення вартості автомобіля, вона отримала висновок експерта, яким визначено ринкову вартість транспортного засобу марки Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 .

Просила визнати автомобіль марки Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 спільною сумісною власністю подружжя; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки спірного автомобіля в сумі 152 947,50 грн.; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 14 грудня 2023 року позов задоволено.

Визнано автомобіль марки Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 в сумі 152 947,50 грн. (сто п`ятдесят дві тис. дев`ятсот сорок сім грн. 50 коп.)

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 1529,47 грн. (одна тис. п`ятсот двадцять дев`ять грн. 47 коп.) судового збору.

Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівців від 16 листопада 2023 року в задоволенні клопотання представника відповідача, адвоката Морозової О.В., про повернення до стадії підготовчого судового засідання відмовлено.

Відмовлено третій особі ОСОБА_3 в прийняті до розгляду в якості доказу та долучені до матеріалів справи заяви на отримання переказу №8 від 27.05.2022 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 14 грудня 2023 року та ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівців від 16 листопада 2023 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає рішення незаконним, безпідставним та винесеним з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що спірний автомобіль марки Ореl Zafira д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_3 , придбано ним за власні (боргові) грошові кошти та виключно у власних інтересах і задля покращення умов проживання з відповідачем, зокрема зручності та можливості вирішувати дрібні побутові справи, з урахування нещодавно створеної сім`ї.

Апелянт не погоджується із висновками суду, що спірний автомобіль належить до спільної сумісної власності подружжя, так як джерелом походження грошових коштів на купівлю автомобіля є власні запозичення (боргові зобов`язання) апелянта від друга сім`ї його батька, а саме ОСОБА_6 , без фінансової участі відповідача.

Зазначає, що ОСОБА_2 не спростували у судовому засіданні доводи щодо неможливості придбання спірного автомобіля за спільні грошові кошти подружжя (враховуючи купівлю машини орієнтовно через сім місяців після реєстрації шлюбу), та не довела достатніми доказами факту і обсягу своєї фінансової участі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 подала відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 14 грудня 2023 та ухвалу суду від 16 листопада 2023 року залишити без змін.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 16.10.2021 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб.

З матеріалів справи вбачається, що 11.07.2022 року, в період шлюбу, на ім`я відповідача ОСОБА_1 було зареєстровано транспортний засіб марки Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а/ НОМЕР_4 ).

Вказаний автомобіль був придбаний за кордоном у червні 2022 року ОСОБА_3 , на користь якого 30.05.2022 року його сином ОСОБА_1 було видано нотаріально посвідчену довіреність, якою останній уповноважив свого батька ОСОБА_3 діяти в його інтересах на території України, так і за її межами, а також придбати на його ім`я будь-які автомобілі, будь-якої марки, моделі та типу, в тому числі легкові, вантажні вантажопасажирські, спецтехніку, мікроавтобуси, за ціну та на умовах за його розсудом за його власний рахунок, розмитнити та перегнати вищевказані автомобілі, до місця його проживання, а також бути його представником на митниці та в сервісних центрах МВС України, Національної поліції, з питань перегону або перевезення, розмитнення та реєстрації, постановки на облік автомобілів на його ім`я та зняття з обліку, отримати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поставити його на облік на території України, розписуватися за нього, укладати договори купівлі-продажу, експлуатувати куплені автомобілі, а також виконувати всі інші юридично значимі дії, пов`язані з цією довіреністю.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 ЦК України).

Тлумачення ст.61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що спірний автомобіль подружжя набуло під час перебування у шлюбі, а тому він є їхнім спільним майном і підлягає поділу між ними в рівних частинах, оскільки презумпція спільності права власності подружжя на автомобіль відповідачем не спростована, адже він не надав належних і допустимих доказів на підтвердження цього.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

При розгляді справи суд першої інстанції, для визначення ринкової вартості автомобіля, взяв за основу як доказ висновок експерта №20-04-23 від 04.04.2023 року з визначення ринкової вартості транспортного засобу, де зазначено, що ринкова вартість автомобіля марки Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 на дату проведення оцінки складає 305895 грн.

Однак, суд першої інстанції не врахував, що цей висновок не є належним та допустимим доказом, оскільки даних про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду, зазначений висновок не містить.

Так, ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.

Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Разом з тим, у висновку експерта №20-04-23 від 04.04.2023 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18.

Ураховуючи те, що висновок експерта №20-04-23 від 04.04.2023 року не є належним та допустимим доказом, суд першої інстанції безпідставно дослідив його як доказ визначення вартості автомобіля.

При розгляді апеляційної скарги, для з`ясування всіх обставин, сторонам була надана можливість усунути зазначені недоліки.

Представником позивача був наданий висновок експерта № СЕ-19/126-24/3844-АВ від 02.04.2024р., в якому зазначено, що ринкова вартість автомобіля марки Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 на дату проведення оцінки становить 294 377,23грн.

Заперечуючи проти зазначеного висновку, представником відповідача належних та допустимих доказів на спростування його не надано.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до положень частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належним доказом у цій справі є висновок експерта, яким встановлено вартість спірного автомобіля на момент розгляду справи.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що є підстави для зміни рішення суду в частині визначення вартості частки автомобіля, та стягненню з відповідача на користь позивача 147 188,61грн.

Доводи апелянта зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Щодо оскарження ухвали Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 листопада 2023 року слід зазначити наступне.

Відмовляючи відповідачу в задоволенні клопотання про повернення до підготовчого провадження, судом першої інстанції зазначено, що з моменту відкриття провадження у справі - 28.04.2023 року до часу закриття підготовчого засідання 04.07.2023 року, минуло майже три місця, тобто більш ніж максимальний строк визначений ч. 3 ст. 189 ЦПК України відведений для підготовчого судового засідання. А також судом було надано сторонам можливість належним чином реалізувати свої процесуальні права, були виконанні усі дії передбачені ч.2 ст. 197 ЦПК України, відповідачем подано відзив, судом вирішено питання про вступ у справу третіх осіб, надано їм строк для подання письмових пояснень.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно вимог ст.189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Процесуальні права та обов`язки сторін визначені статтею 49 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Цивільним процесуальним кодексом України не врегульовано питання щодо повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження після його закриття.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відсутні підстави для повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття та обґрунтовано відмовив представнику відповідачу в задоволенні клопотанню про повернення до стадії підготовчого судового засідання.

У постанові від 02 жовтня 2019 року по справі № 916/2421/18 Верховний Суд погодився з судами першої та апеляційної інстанцій у питанні можливості повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття у випадку, якщо судом встановлено замовчування відповідачем важливого питання, яке мало б бути вирішено саме на стадії підготовчого провадження. На думку Верховного Суду, стадія підготовчого провадження з огляду на її мету є не формальною, а реальною запорукою здійснення ефективного правосуддя на стадії розгляду справи по суті, тож належне та добросовісне ставлення до стадії підготовчого провадження як з боку суду, так і з боку всіх учасників справи, є таким, що у повній мірі відповідає засадам справедливого правосуддя. На важливість дотримання строку на подання доказів звертав свою увагу Верховний Суд й раніше у постановах від 06 лютого 2019 року у справі № 916/3130/17, від 03 квітня 2019 року № 913/317/18.

Відповідно до практики Верховного Суду, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Разом з тим, такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій цивільного процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.

Враховуючи зазначене, підстав для скасування ухвали Першотравневого районного суду м.Чернівців від 16 листопада 2023 року немає.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції порушенні норми процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 14 грудня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 .

Ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівців від 16 листопада 2023 року слід залишити без змін.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи зазначене, розподіл судових витрат слід змінити та стягнути з відповідача на користь позивача 1 471,89грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівців від 16 листопада 2023 року залишити без змін.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 14 грудня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 в сумі 147 188,61грн. ( сто сорок сім тисяч сто вісімдесят вісім грн, 61 коп).

Розподіл судових витрат змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 1 471,89грн. судових витрат.

В решті рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 19 квітня 2024 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк