СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-зз/759/16/24
ун. № 2-1378-1/07
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Шум Л.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по заяві про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору будівельного підряду, стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд -

ВСТАНОВИВ:

У 2007 році ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_3 про розірвання договору будівельного підряду, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Разом з позовною заявою ОСОБА_2 на адресу суду було також надіслано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.05.2007 року у справі №2- 1378-1/07 накладено арешт на майно, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 , а саме: на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши проводити певні дії, в т.ч. відчуження.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.07.2007 року у справі №2- 1378-1/07 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору будівельного підряду, стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_2 110 787 грн. 10 коп..

Виконавчий лист у справі №2-1378-1/07, виданий 29.08.2008 року Святошинським районним судом м. Києва перебував на примусовому виконанні у Шевченківському ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), ВП №8974992.

Згідно з інформацією ВП - спецрозділ від 29.11.2023 року державним виконавцем Юрпольським С.О. 27.11.2011 року виконавчий документ було повернуто стягувачу, підстава: в ході проведених виконавчих дій боржник, та належне йому на праві власності майно, на яке можливо звернути стягнення не виявлено.

Зазначена інформація також підтверджується листом Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м. Київ) №61904/3.2-23/вх.59473/3-23 від 30.11.2023 року.

Згідно інформаційною довідкою №348071103 від 26.09.2023 року на підставі ухвали, 2-1378-1/07 07.05.2007, Святошинський районний суд міста Києва на належну ОСОБА_1 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладено обтяження: арешт нерухомого майна.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 Цивільного кодексу України ).

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 Цивільного кодексу України ).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06.11.1996 року, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві спільної сумісної власності гр. ОСОБА_4 та членам його сім`ї ОСОБА_5 , ОСОБА_1 в рівних частках кожному. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» е особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 10.02.2021 року у справі №204/5407/17 з урахуванням наведених змін до СК України правовий режим приватизованого житла змінювався. При цьому лише у період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, визнавалося спільною сумісною власністю подружжя. В інші періоди дії Закону України "Про приватизацію державного житлового Фонду" таке житло переходило у власність лише того з подружжя, який брав участь у приватизації.

Відповідно до частини 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, позов був поданий до колишнього чоловіка ОСОБА_3 , який ніколи не був власником квартири.

Судом встановлено, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24.07.2007 року набрало законної сили 18.12.2007.

Викладене свідчить про те, що підстави для застосування заходів забезпечення позову відсутні.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення поданої заяви та скасуванню заходів забезпечення.

Керуючись ст. 158 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по заяві про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору будівельного підряду, стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.05.2007 року у справі №2-1378-1/07, а саме зняти арешт з об`єкту нерухомості - 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та підлягає негайному виконанню, а її оскарження не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Л.М. Шум