КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/599/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року місто Київ

справа №372/2491/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Потабенко Л.В., у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович про визнання договору позики недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив:

визнати недійсним договір позики від 13 квітня 2021 року посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. зареєстрованого в реєстрі за №8048, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог посилався на те, що 27 серпня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 ,як поручителем, укладено договір поруки №12/150-2/2568 з метоюналежного виконання зобов'язань заГенеральним договором на здійснення кредитних операцій №01/150-2/515від 27липня 2017року,що укладений між банком та ТОВ «ГАНУЛ».

Вказував, що з лютого2020року ТОВ«ГАНУЛ» перестало виконувати свої зобов'язання за кредитним договором. Усі переговорипо врегулюванню заборгованості проводились із ОСОБА_1 власником бізнесу.

У зв'язку порушенням зобов'язаньта відсутністюрезультату у переговорах з ОСОБА_1 позивач АТ «Райффайзен Банк»у грудні2020року звернулось до Господарського суду Київської області ізпозовом про солідарне стягненнязаборгованості зТОВ «ГАНУЛ», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Рішенням Господарського суду Київськоїобласті від 03 червня 2021 року у справі №911/160/21стягнуто з ТОВ «ГАНУЛ», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 7 304357,92грн.боргу покредиту,1 074191,82грн.заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом,94,45грн.пені, 125679,66грн.судового збору.

Зазначав, що 26листопада 2021року на примусовевиконання вищевказаного рішення видано відповідні наказита 16 грудня 2021 року приватнимвиконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом І.І.винесено постанову про відкритя виконавчого провадження НОМЕР_1 і приєднано до зведеного виконавчого провадження НОМЕР_4.

До зведеного виконавчого провадження входять:

виконавче провадження НОМЕР_2 про стягнення 200 000,00 грн. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі виконавчого напису від 01 червня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Христенко О.В, зареєстровано в реєстрі за № 451;

виконавче провадження НОМЕР_3 про стягнення 300 000,00 грн. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на підставі виконавчого напису від 01 червня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Христенко О.В., зареєстровано в реєстрі за№ 450.

Виконавчі провадження, які приєднані до зведеного були відкриті приватним виконавцем Крегулом І.І. 03червня 2021року, а вже 11 червня 2021 року складено постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 , якою описано нерухоме майно, а саме: земельна ділянка площею 0,1929 га, кадастровий номер :01:019:0068, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,1840 га, кадастровий номер :01:019:0067, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,1260 га, кадастровий номер :01:019:0049, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 466,3 кв.м, знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 277,1 кв.м, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилався на те, що 22 листопада 2021 року на офіційному сайті ДП «СЕТАМ» опубліковано повідомлення про проведення електронного аукціону з реалізації майна боржника ОСОБА_1 та 22 грудня 2021 року майно боржника було реалізовано. Продаж майна здійснювався без будь-якого відома та погодження з АТ «Райффайзен Банк».

Вказував, що позивач дізнався, що 13 квітня 2021 року між ОСОБА_2 , як позикодавцем, та ОСОБА_1 як позичальником, укладено договір позики, за умовами якого позичальникотримав грошові кошти в сумі 200 000,00 грн., без сплати відсотків, на строк 1 місяць із датою повернення 13 травня 2021 року.

Зазначав, що від відповідача ОСОБА_1 на адресу позивач не надходило жодного повідомлення про укладення ним, договору позики з ОСОБА_2 та про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом в порушення п.4.1. та 4.3. договору поруки. Жодних письмових погоджень на укладення договору позики позивачем ОСОБА_1 не видавалось.

Посилався на те, що 03 лютого 2022 року банком було вручено ОСОБА_1 вимогу про надання копії оспорюваного договору позики, однак останній не надав запитувані документи та жодних пояснень щодо причин та підстав їх укладення.

Вважає, що ОСОБА_1 намагається приховати обставини укладення оспорюваного договору позики.

Зазначав, що відповідач ОСОБА_1 на момент укладення спірного договору позики і по теперішній час, перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 . В оскаржуваному правочині відсутня інформація про надання ОСОБА_3 згоди на укладення її чоловіком договору позики, а тому позивач просить визнати договір позики недійсним, оскільки правочин є фіктивним, так як його було вчинено без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювались, тобто відповідач заздалегідь планував не повертати фіктивний борг у сумі 200 000,00 грн. ОСОБА_2 з метою створення штучної заборгованості для подальшого створення перешкод у виконанні рішення суду у справі №911/160/21.

30 листопада 2022 року позивачем подано заяву про зміну підстав позову, в якій додатково зазначено про те, що позивачем отримано копію висновку Управління менеджменту фінансових злочинів від 15 лютого 2022 року з якого вбачається, що банком було проведено перевірку по факту укладення договору позики. В ході вказаної перевірки відповідачем ОСОБА_2 було повідомлено про те, що під час підписання нею договору позики у приватного нотаріуса Линчука Т.В. відповідач ОСОБА_1 був відсутнім та грошові кошти йому не передавалися, таким чином є додаткова підстава щодо визнання недійсним оспорюваного договору позики від 13 квітня 2022 року, а саме відсутність факту передачі грошових коштів.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року у задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач АТ «Райффайзен Банк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги правовідносини, які існували між банком та між ОСОБА_1 на момент укладення оспорюваного договору та продовжують існувати й досі, що випливають з умов договору поруки, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язався не отримувати нових позик без письмового погодження. Крім того, після отримання ОСОБА_1 вимоги від 03 лютого 2022 року про надання копії оспорюваного договору позики останній відмовився надавати запитувані документи в порушення п.4.2. договору поруки.

Вказував, що волевиявлення сторін - банку та ОСОБА_1 , відповідало, меті такого договору та від останнього не надходили жодні заперечення щодо умов договору поруки під час його укладення.

Зазначав, що AT «Райффайзен Банк» розумно покладався (розраховував) на дотримання ОСОБА_1 умов договору поруки, тобто очікував на стабільність і незмінність як його майнового стану, так і на незмінний обсяг його прав і обов`язків, які існували на момент підписання договору, так і на дотримання його умов в подальшому.

Посилався на те, що укладаючи оспорюваний договір позики з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 діяв недобросовісно стосовно AT «Райффайзен Банк», чим порушує права останнього на реалізацію своїх прав відповідно до договору поруки.

Вказував, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази передачі ОСОБА_2 . ОСОБА_1 грошових коштів за оспорюваним договором позики в сумі 200 000,00 грн. та представниками відповідачів у відзивах на позовну заяву не надано доказів на підтвердження факту передачі коштів.

Зазначав, що суд першої інстанції не надав юридичну оцінку доводам AT «Райффайзен Банк» про те, що дружина ОСОБА_3 не надавала згоду на укладення її чоловіком ОСОБА_1 оспорюваного правочину, як цього вимагає ч.ч.3, 4 ст.65 СК України.

Посилався на те, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов'язання із погашення заборгованості перед кредитором, в тому числі за участі особи, з якою знаходиться дружніх відносинах, та внаслідок якого сам боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам).

03 лютого 2024 року від представника відповідача ОСОБА_1 на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

В судовому засіданні апеляційного суду представники відповідачів заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 серпня 2019 року між АТ «Райффайзен БанкАваль» та ОСОБА_1 , як поручителем,укладено договір поруки №12/150-2/2568 з метою належного виконання зобов`язаньза генеральнимдоговором наздійснення кредитнихоперацій №01/150-2/515від 27липня 2017 року, що укладенийміж АТ«Райффайзен БанкАваль» таТОВ «ГАНУЛ», згідно умов якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечення зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору, за умовами якого позичальник зобов`язаний повернути кредит у розмірі 8000 000 грн. в порядку передбаченому кредитним договором не пізніше 31 липня 2020 року.

13 квітня 2021 року між ОСОБА_2 , як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В., зареєстрований в реєстрі за №8048, за умовами якого ОСОБА_1 отримав від позикодавця грошові кошти в сумі 200 000 грн., без сплати відсотків, на строк 1 місяць із датою повернення 13 травня 2021 року.

У зв'язку порушенням зобов'язань та відсутністюрезультату упереговорах з ОСОБА_1 , АТ «Райффайзен Банк»у грудні2020 року звернулосьдо Господарськогосуду Київськоїобласті ізпозовом просолідарне стягненнязаборгованості з ТОВ «ГАНУЛ», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Рішенням Господарськогосуду Київськоїобласті від03 червня 2021 року у справі №911/160/21 стягнуто з ТОВ «ГАНУЛ», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 7 304 357,92 грн. боргу по кредиту, 1 074 191,82 грн. заборгованості посплаті відсотківза користуваннякредитом, 94,45 грн. пені, 125679,66 грн. судового збору.

Позивач у позовній заяві вказував на те, що 26 листопада 2021 року на примусовевиконання вищевказаногорішення Господарськогосуду Київськоїобласті видановідповідні наказита 16 грудня 2021 року приватнимвиконавцем виконавчогоокругу Київськоїобласті КрегуломІ.І. винесено постановупро відкритя виконавчого провадження НОМЕР_1 і приєднано до зведеного виконавчого провадження НОМЕР_4.

До зведеного виконавчого провадження входять:

виконавче провадження НОМЕР_2 про стягнення 200 000,00 грн. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі виконавчого напису від 01 червня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Христенко О.В, зареєстровано в реєстрі за № 451;

виконавче провадження НОМЕР_3 про стягнення 300 000,00 грн. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на підставі виконавчого напису від 01 червня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Христенко О.В., зареєстровано в реєстрі за№ 450.

Позивач у позовній заяві зазначав, що виконавчі провадження, які приєднані до зведеного були відкриті приватним виконавцем Крегулом І.І. 03 червня 2021 року, а вже 11червня 2021 року складено постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 , якою описано нерухоме майно, а саме: земельна ділянка площею 0,1929 га, кадастровий номер :01:019:0068, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,1840 га, кадастровий номер :01:019:0067, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,1260 га, кадастровий номер :01:019:0049, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 466,3 кв.м, знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 277,1 кв.м, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач посилався на те, що 22 листопада 2021 року на офіційному сайті ДП «СЕТАМ» опубліковано повідомлення про проведення електронного аукціону з реалізації майна боржника ОСОБА_1 та 22 грудня 2021 року майно боржника було реалізовано. Продаж майна здійснювався без будь-якого відома та погодження з АТ «Райффайзен Банк».

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що оспорюваний договір позики є фіктивним та спрямованим на перешкоджання виконання зобов'язання перед первісним кредитором АТ «Райффайзен Банк Аваль» за рахунок виведення майна із-під арешту та реалізації в рахунок примусового виконання рішення суду.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача ОСОБА_1 , як у відзиві на позовну заяву, так і у відзиві на апеляційну скаргу вказував на те, що укладаючи з відповідачем ОСОБА_1 договір поруки від 27 серпня 2019 року АТ «Райффайзен БанкАваль» було відомо про те, що нерухоме майно відповідача перебуває в іпотеці за договором іпотеки від 31 липня 2019 року, іпотекодержателем є ТОВ «ТЕДІС Україна», майно яке було описане та арештоване приватним виконавцем Крегулом І.І. в рамках зведеного виконавчого провадження НОМЕР_4 було реалізовано з торгів 22 грудня 2021 року. Зазначав, що арештоване майно перебувало в іпотеці ТОВ «ТЕДІС Україна», яке надало дозвіл приватному виконавцю на реалізацію предмету іпотеки, та всі отриманні від реалізації предмета іпотеки кошти були перераховані на рахунок іпотекодержателя. Твердження позивача, що в оскаржуваному правочині відсутня інформація про надання ОСОБА_3 згоди на укладення ОСОБА_1 договору позики є помилковим, оскільки така згода наявна в матеріалах справи. Посилався на те, що у відповідача ОСОБА_1 є син, 2003 року народження, який хворий з народження та потребує постійного нагляду. Вказував, що отримані кошти від ОСОБА_2 за договором позики були необхідні для реабілітації дитини, оскільки дитина має інвалідність.

Представником відповідача ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що за його заявою було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1, яке було приєднано до зведеного виконавчого провадження НОМЕР_4, а тому твердження позивача про те, що він не був стороною виконавчого провадження та не мав змоги впливати на його хід є безпідставним. Окрім того як зазначає сам позивач, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню солідарно з відповідача ОСОБА_1 за рішенням Господарського суду міста Києва у справі №911/160/21 становить 8 504 323,85 грн. Відповідно до протоколу №563928 проведення електронних торгів від 22 грудня 2021 року ціна продажу належного відповідачу ОСОБА_1 майна становить 10 951 060 грн., що свідчить про те, що відповідачем не вчинялося жодних дій щодо перешкоджання у зверненні стягнення на його майно. Вважає, що висновок позивача про те, що договір позики є недійсним, так який був вчинений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені, та спрямований на штучне створення заборгованості для подальшого створення перешкод у виконанні судового рішення у справі №911/160/21, ґрунтується на припущеннях, які не підтверджені доказами.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Відповідно до змісту вказаної статті фіктивним є правочин, що вчиняється без наміру створити юридичні наслідки, які складають зміст цього правочину. Ознака укладення правочину без наміру створити юридичні наслідки може бути притаманна діям однієї або обох сторін правочину. Однак фіктивним можна визнати правочин тільки за умови, що обидві сторони діяли без наміру створити цивільно-правові наслідки.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19) Велика Палата Верховного Суду у подібних правовідносинах дійшла висновку про те, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Аналогічні висновки містяться також у постановах Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі №185/11584/19, 30 вересня 2021 року у справі №381/2296/18, від 15 грудня 2021 року у справі №187/795/19.

Згідно зі статтями 12 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду справи позивач належними і допустимими доказами не довів, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір позики є фіктивними та укладений без мети настання реальних наслідків.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що: суд першої інстанції не прийняв до уваги правовідносини, які існували між банком та ОСОБА_1 на момент укладення оспорюваного договору та продовжують існувати й досі, що випливають з умов договору поруки, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язався не отримувати нових позик без письмового погодження (п.4.3. договору поруки); будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов'язання із погашення заборгованості перед кредитором, в тому числі за участі особи, з якою знаходиться дружніх відносинах, та внаслідок якого сам боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам), колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до п.4.3 статті 4 договору поруки, укладеного 27 серпня 2019 року між АТ «Райффайзен БанкАваль» та ОСОБА_1 , протягом строку дії цього договору поручитель не має права вчиняти без попереднього письмового погодження кредитора наступні дії, зокрема, отримання грошових позик, кредитів чи інших кредитних операцій від інших осіб, в тому числі банків, оформлення боргових зобов`язань перед іншими особами в будь-якій формі, включаючи надання порук тощо.

Разом з тим, згідно з п.6.3.2 вказаного договору, поручитель на вимогу кредитора за порушення, невиконання або неналежне виконання поручителем всіх або окремих ст.ст.3, 4 цього договору сплачує кредитору штраф за кожен випадок порушення у розмірі 0,5% від суми кредиту за кредитним договором, зазначеної в п.1.1.1 цього договору.

Отже, договором поруки передбачена відповідальність за невиконання умов вказаного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази передачі ОСОБА_2 . ОСОБА_1 грошових коштів за оспорюваним договором позики в сумі 200 000 грн. та представниками відповідачів у відзивах на позовну заяву не надано доказів на підтвердження факту передачі коштів, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки як вбачається з п.2 договору позики від 13 квітня 2021 року - передачу грошей було здійснено до підписання цього договору.

При цьому, конклюдентні дії ОСОБА_2 : подання заяви про вчинення виконавчого напису, подання заяви про відкриття виконавчого провадження спростовують доводи позивача про укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фіктивного договору позики.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача не заперечував, що будь-яких коштів від реалізації майна з прилюдних торгів відповідач ОСОБА_2 , як стягувач у зведеному виконавчому провадженні не отримувала.

Доказів оспорення договору позики дружиною відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що продаж майна на прилюдних торгах здійснювався без будь-якого відома та погодження з АТ «Райффайзен Банк» та останній не погоджується з ціною, за якою було реалізовано майно, не впливає на правильність висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання договору позики недійсним.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову АТ «Райффайзен Банк».

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaariv. Finland, № 49684/99, § 2)).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текс постанови складено 18 березня 2024 року.

Головуючий:

Судді: