Справа №639/6634/23
Провадження №2-о/639/15/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Рубіжного С.О.,

за участю секретаря Чубенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту проживання та самостійного виховання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

10 листопада 2023 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся заявою ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання та самостійного виховання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що 30.09.2006 року між заявником та зацікавленою особою було укладено шлюб. В шлюбі у сторін народились сини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.07.2019 року шлюб розірвано.

Мати дитини ОСОБА_2 виїхала з країни у літку 2021 року, фактично участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, допомоги не надає.

Малолітня дитина тривалий час проживає з батьком на повному його утриманні. Заявник здійсню догляд, піклується про сина, здійснює все для реалізації повного та гармонійного його розвитку.

Крім того, заявником укладено шлюб з ОСОБА_6 , яку малолітня дитина сприймає як власну родину, формуючи у дитини належний погляд на сім`ю.

Факт самостійного виховання дитини батьком та перебування дитини на утриманні батька ОСОБА_2 не заперечує.

У червні 2023 року заявник звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей ХМР про визначення місця проживання дитини. Відповідпач просила провадження у справі закрити через відсутність спору, оскільки факт проживання малолітнього сина з позивачем не заперечує. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.11.2023 року у справі №639/2876/23 позов залишено без розгляду.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Департаменту служб у справах дітей ХМР, який надавався у справі №639/2876/23, комісія вважає доцільним визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, ОСОБА_1 . Крім того, у висновку зазначено, що за адресою реєстрації дитини зареєстрована мати ОСОБА_2 , але за місцем реєстрації не мешкає.

Встановлення факту самостійного виховання, утримання малолітньої дитини необхідно з метою захисту прав дитини, зокрема для здійснення заходів щодо лікування дитини, оздоровлення, безперешкодного переміщення з дитиною по країні, можливу зміну місця мешкання то розвитку в безпечних умовах.

Ухвалою суду від 15 листопадая 2023 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження.Призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 11 грудня 2023 року клопотання представника заявника ОСОБА_3 про витребування доказів задоволено. Витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 26, ) інформацію, чи перетинала кордон України (виїзд з України та в`їзд до України) громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з 01.01.2021 по теперішній час.

26 грудня 2023 року на адресу суду надійшла інформація з головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України.

21 лютого 2024 року на адресу суду надійшло клопотання представника заявника адвоката Яровенко О.Ю. про доручення до матеріалів справи копії документів.

В судове зсідання представник заявника не з`явилась, надала заяву про розгляд справ без участі заявника та його представника, заяву підтримала просила задовольнити.

Заінтересована особа не з`явилась, про час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не сповістила, заяв та клопотань не подавала.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Судом встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.09.2006 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_5 , про що зроблено відповідний актовий запис №599 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 30.10.2007 року. ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_4 , про що зроблено відповідний актовий запис №925 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 04.12.2012 року. Батьками дітей зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 11, 12).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.07.2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 9 -10).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи Департаменту реєстрації ХМР від 22.05.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 13.09.2014 року (а.с. 14).

Згідно з інформаційної довідки з реєстру територіальної громади міста Харкова ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 32).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.11.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Депратамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця прживання дитини залишено без розгляду (а.с.15-16).

Згідно копії висновку №317 від 09.09.2023 у справі №639/2876/23 Департмает служб, як представник органу опіки вважає доцільним визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із батьком ОСОБА_1 . Місце проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , для дитини створені умови проживання та навчання. За зазначеною адресою також зареєстрована мати дитини, ОСОБА_2 , але за адресою реєстрації не мешкає. Місце проживання батька дитини, ОСОБА_1 , зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 . Фактично батько мешкає разом із дитиною, за адресою: АДРЕСА_1 ( зворот а.с. 17 18).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 15.03.2022, виданого Зачепилівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) 15.03.2022 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , про що зроблено відповідний актовий запис №16 (а.с. 25).

Згідно повідомлення головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №91-62264/18/23 від 18.12.2023, щодо перетинання державного кордону України, лінії розмижування з тимчасово окуповоною територією України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 01.01.2021 по 18.12.2023 (станом на 13:10) 31.08.2023 05:05 виїхала з України (а.с. 44).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 04.09.2014, посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_8 за реєстровим №3581 ОСОБА_2 , зі згоди чоловіка ОСОБА_1 придбала 23/100 частки житлових будинків літ «А-1» та літ «Р-1» з приналежними до них будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 64).

Відповідно до характеристики виданої на ім`я ОСОБА_1 , 1980 року народження працює слюсарем з механоскладальних робіт дільниці №91 цеху 98 ДП «Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім.. О.О. Морозова» з 2022 роботу (а.с. 13).

Згідно копії витягу з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного, додаток 3 до Порядку, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на 6 місяців до 19.06.2024 (а.с. 61).

У своїй заяві ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , посилається на те, що заявник створив всі належні умови для проживання дитини, син завжди доглянутий, забезпечений організацією навчання, дозвілля, відпочинку, охороною здоров`я та оздоровленням. Належним чином виконує обов`язки з виховання дитини, вживає всі необхідні дії для фізичного, розумового, духовного та соціального розвитку дитини. Син має довірительні стосунки з батьком. Мати, яка матеріально та фінансово йому не допомагає, вихованням дитини не займається, не піклується про неї та не цікавиться дитиною.

Статтею 315 ЦПК Українипередбачено розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові від 13.10.2022 р. у справі №755/1938/22 Верховний Суд зазначив, що для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Вимоги до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, поданої у порядку окремого провадження, встановлені уст. 318 ЦПК України, згідно з якою у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

За статтею 5 Сiмейного кодексу України держава створює людинi умови для материнства та батькiвства, забезпечує охорону прав матерi та батька, матерiально й морально заохочує i пiдтримує материнство та батькiвство.

Згідно ч. 6ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Суд відзначає, що батьки мають рівні обов`язки щодо виховання та утримання дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою або шлюб між ними розірвано, а також незалежно від того, чи проживають батько чи мати разом з дітьми або окремо від дитини, що визначено ст. 141 Сімейного кодексу України.

В частині 3 статті 155 СК України (здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків) зазначено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця.

Частиною 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

З аналізу наведених вище норм встановлено, що права і обов`язки батьків щодо їхній дітей визначені Сімейним кодексом України, а їхня реалізація у цьому випадку визначена Договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини.

Отже, пріоритет у визначенні місця проживання дитини та участі у її вихованні законодавством надано саме батькам. Батьки наділені правами для захисту прав та інтересів дитини, і інші особи або державні органи можуть долучатися до цього лише у разі невиконання, чи неналежного виконання батьками їх батьківських обов`язків, та, відповідно порушення прав та інтересів дитини.

Більше того, слід зауважити, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Такий факт відсутності участі матері (батька) у вихованні дитини може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

А тому, з наведеного вище слідує, що встановлення факту самостійного виховання неповнолітніх дітей можливе в ході вирішення питання про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним із батьків батьківських обов`язків.

Аналогічно питання про утримання дитини та місце проживання вирішується у спавах про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини.

Подана заява не містить обгрунтування того, що встановлення факту самостійного виховання дитини її батьком безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника, а також неможливості встановлення цього факту у позасудовому порядку, у тому числі через органи опіки та піклування.

Більше того, суд вважає, що саме по собі встановлення судом факту виховання та утримання дитини батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаних фактів не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

Іншими словами, встановлення фактів з тією метою, що зазначена у заяві, не має юридичного значення для заявника.

Також, представником не надано суду доказів самостійного виховання неповнолітньої дитини. Та обставина, що неповнолітній син проживає разом із батьком не свідчить про самостійне виховання ним дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд вважає, що заявником не доведено ту обставину, що від встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини може бути встановлено, припинено чи змінено його особисті чи майнові права, а також, не доведено, що встановлення цього факту має для нього юридичне значення.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до переконання про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Яровенко О.Ю., щодо встановлення факту проживання та самостійного виховання та утримання дитини.

За ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.12,13,19,76,81,259,263,265,268,293, 294, 315 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту проживання та самостійного виховання малолітньої дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Заінтересована особ: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 25.04.2024.

Суддя С.О. Рубіжний