КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 755/12045/23

номер провадження 22-ц/824/2347/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи:

учасники справи: заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представник заявників ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року /суддя Коваленко І.В./

у справі за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , заінтересована особа: Фастівська міська рада Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

16.08.2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в інтересах яких діє - адвокат Поліщук О.М., звернулися до суду із заявою в порядку окремого провадження за участю заінтересованої особи Фастівської міської ради Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення, відповідно до якої просять встановити факт проживання однією сім`єю більше п`яти років ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: з ІНФОРМАЦІЯ_2 до дня смерті ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 ; встановити факт проживання однією сім`єю більше п`яти років ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: з ІНФОРМАЦІЯ_2 до дня смерті ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року відмовлено у відкритті провадження. /а.с. 18/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу суду скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про начебто наявність спору про право у поданій до суду заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, за відсутності будь-яких фактичних даних чи документів, які це підтверджують. Суть поданої до суду першої інстанції заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, зводилась саме до прохання встановлення лише юридичного факту проживання однією сім`єю більше п`яти років ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зі своїм вітчимом у відповідності до вимог ст. 293 та 315 ЦПК України. При цьому, як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 взаємно підтверджували у поданій до суду заяві таке спільне своє проживання разом з вітчимом, та спільно підписали заяву до суду. В оскарженій ухвалі суд першої інстанції взагалі не наводить конкретних мотивів чи аргументів які зумовили суд першої інстанції прийти до його помилкового висновку про наявність спору про право у поданій заяві. Таким чином, висновок суду першої інстанції про начебто наявність спору про право у поданій заяві ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є безпідставним, та нічим немотивованим, та не підтвердженим.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за її відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, на підставі наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції вказував, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ст.315 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

За нормою частини другої ст.315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права за умов, що є конкретні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч.4 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України).

Суд першої інстанції вказував, що оскільки у вимозі, з якою заявник звернулася до суду про встановлення факту, що має юридичне значення, існує наявний спір про право, у відкритті провадження у цивільний справі в порядку окремого провадження слід відмовити.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Так, дійсно, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тощо.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 205/2102/19-ц.

За обставинами справи заявники звернулись до суду із заявою, в якій просили встановити факт проживання більше п`яти років зі спадкодавцем.

Суд першої інстанції вбачав у справі спір про право, який має розглядатися в позовному провадженні.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що у частині четвертій статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Справи про спадкування розглядається судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

У даній справі спір між сторонами щодо спадщини відсутній, у заявників наявна потреба лише встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з вітчимом - спадкодавцем у справі.

В разі, якщо родинні відносини зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю більше п`яти років.

Отже, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про наявність спору про право у поданій до суду заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, за відсутності будь-яких фактичних даних чи документів, які це підтверджують. Суть поданої до суду першої інстанції заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, зводилась саме до прохання встановлення лише юридичного факту проживання однією сім`єю більше п`яти років ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зі своїм вітчимом у відповідності до вимог ст. ст. 293 та 315 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 379, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року - скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: