КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 758/2477/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3414/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Головчак М.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.,

секретар - Черняк Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 , Державного реєстратора управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції у місті Києві Чуйко Ганни Георгіївни, третя особа: Гаражний кооператив кооператив «Вікторія», про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, звільнення земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2022 року,

встановив:

у лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 23.09.2021):

визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чуйко Г.Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.02.2016 № 28184527 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: м.Київ, проспект Правди, 39 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 за ОСОБА_1 ;

зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 17,2 кв.м. за адресою: м.Київ, проспект Правди, 39 (код ділянки 91:066:0005) та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що за результатами здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель, що перебувають у власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чуйко Г.Г. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким за відповідачем зареєстровано приватну власність на об`єкт нерухомого майна по проспекту Правди, 39 в м. Києві , а саме: гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 . ОСОБА_1 вказана земельна ділянка під будівництво, у власність чи користування не передавалась, а тому запис про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна є таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 20 січня 2022 року було залучено до участі в справі в якості третьої особи Гаражний кооператив «Вікторія».

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2022 року позов було задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чуйко Г.Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.02.2016 № 28184527 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, за адресою: м.Київ, проспект Правди, 39 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 за ОСОБА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.

В частині позовних вимог до державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чуйко Г.Г. вимоги залишено без задоволення. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року було відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2022 року.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Київської міської ради - Максименко О.П. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судові засідання до суду апеляційної інстанції відповідач та його представник не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце судового засідання. Представнику відповідача - ОСОБА_2 судові повістки-повідомлення направлялись на зазначену нею в апеляційній скарзі адресу електронної пошти. Про отримання вказаної інформації свідчить та обставина, що представник відповідача - ОСОБА_2 25.09.2023, 05.12.2023 направляла з вказаної офіційної електронної адреси клопотання про відкладення розгляду справи та 22.01.2024 - клопотання про зупинення провадження у справі, сформовані в системі «Електронний суд».

Відповідно до частин 1, 4, 5 та 6 ст.14 ЦПК України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система (ЄСІКС), яка в тому числі забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судом та учасниками судового процесу. Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси із застосуванням ЄСІКС в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІКС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в ЄСІКС в обов`язковому порядку, інші особи реєструють офіційні електронні адреси в ЄСІКС в добровільному порядку.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача - ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач в обґрунтування позовних вимог зазначав, що за результатами здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель, що перебувають у власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, після проведення обстеження та відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чуйко Г.Г. 11.02.2016 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28184527, яким за відповідачем зареєстровано приватну власність на об`єкт нерухомого майна по проспекту Правди, 39 в м. Києві , а саме: гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00. Рішення щодо передачі земельної ділянки під будівництво ОСОБА_1 або іншим особам у власність чи користування не приймалися, а тому запис про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна є таким, що підлягає скасуванню.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2022 року позов було задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чуйко Г.Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.02.2016 № 28184527 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, за адресою: м.Київ, проспект Правди, 39 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 за ОСОБА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.

В частині позовних вимог до державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чуйко Г.Г. вимоги залишено без задоволення. Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чуйко Г.Г. при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.02.2016 № 28184527 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: пр-т Правди 39, м. Київ , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00 за ОСОБА_1 , допущено істотні порушення вимог закону, земельна ділянка за вказаною адресою належить до комунальної власності міста, право розпорядження якою належить виключно Київській міській раді. Тому ОСОБА_1 зобов`язаний звільнити самовільну зайняту ділянку та привести у придатний для використання стан.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та посилався на положення ст. 3, 8, 19, 55, 129, 140, 143 Конституції України, ст. 15, 268, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 80, 83, 116, 122, 123, 211, 212, 152 ЗК України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», Порядок «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який затверджений постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , не спростовують висновку суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

В ст. 15 ЦК України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно ч. 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 статті 317 ЦК України).

В чч. 1 та 2 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

В ст. 19 Конституції України закріплено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 ЗК України розпорядження землями комунальної власності у місті Києві, в тому числі надання земельних ділянок у власність чи у користування віднесено до виключних повноважень Київської міської ради як колегіального органу.

В ч. 1 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

За положеннями ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За положеннями ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Як правильно встановив суд першої інстанції, Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відповідно до Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 № 16/890 проведено обстеження земельної ділянки по пр. Правди, 39 у Подільському районі міста Києва (обліковий код земельної ділянки: 91:066:0005), за результатами якого встановлено, що на зазначеній земельній ділянці розташовані індивідуальні збірно-розрібні та цегляні гаражі гаражного автокооперативу «Вікторія» у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони, про що складено акт обстеження від 31.01.2020 № 20-0050-07.

Рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чуйко Г.Г., прийняте у спосіб, що суперечить нормам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому рішення про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна підлягає скасуванню.

За положення ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України.

За змістом вищенаведеної частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї з трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка, на якій був збудований гараж, не була відведена відповідачу ОСОБА_1 відповідно до порядку, встановленого законом для будівництва таких об`єктів нерухомого майна, а тому він не може на законних підставах набути право власності на відповідний об`єкт будівництва відповідно до вимог чч. 1 та 2 статті 376 ЦК України.

Доводи апелянта зводяться до того, що гаражний автокооператив « Вікторія » з 1988 року є користувачем земельної ділянки площею 1,4548 га (обліковий код 91:066:0005) на проспекті Правди, 39 у Подільському районі м. Києва . Створено кооператив для обслуговування існуючих гаражів та автостоянки і вказаний автокооператив набув право користування зазначеною земельною ділянкою на підставі рішення виконкому Київської міської ради від 03.10.1986 №985. Рішенням виконкому Київської міської ради від 31.03.1988 №316 було відведено земельну ділянку та зобов`язано забудовників завершити до 1990 року організацію відкритої автостоянки та здачу в експлуатацію зблокованих одно- та двоповерхових кооперативних гаражів на 300 машиномісць. Розпорядженням Київського міського голови від 03.08.2001 №969-г було погоджено місце розташування автостоянки та приєднано об`єкт до інженерних мереж. Апелянт вважає, що рішенням Київської міської ради №342/9830 від 23.10.2013 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки гаражному автокооперативу «Вікторія» на проспекті Правди, 39 у Подільському районі м. Києва було змінено цільове призначення: для експлуатації та обслуговування гаражів і автостоянок», чим було визнано факт існування вже збудованих гаражів.

Вказане посилання не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки дозвіл на розроблення проекту землеустрою не є рішенням про передачу земельної ділянки у власність чи у постійне користування. Крім того, в рішенні зазначено про передачу земельної ділянки в короткострокову оренду на 5 років.

Гаражний автокооператив « Вікторія » створений 04.06.1997 та не є правонаступником організації, якій надавалась в користування земельна ділянка в 1986 році для організації відкритої стоянки та будівництва зблокованих кооперативних гаражів. Земельна ділянка, на якій розташований Гаражний автокооператив « Вікторія », зареєстрована в Головному управлінні земельних ресурсів КМДА під кадастровим номером № :91:066:0005, площа земельної ділянки складає 14 548 кв.м.

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки №20-0050-07 від 31 січня 2020 року Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: проспект Правди, 39 у Подільському районі міста Києва , за результатами якого встановлено, що земельна ділянка площею 1, 4548 га (обліковий код: 91:066:0005) згідно з даними міського земельного кадастру обліковується за гаражним автокооперативом «Вікторія»; Київська міська рада не приймала рішень за поданням Департаменту земельних ресурсів щодо передачі (надання) зазначеної земельної ділянки в користування (власність); інформація щодо державної реєстрації вказаної земельної ділянки у державному земельному кадастрі та державної реєстрації речових прав на неї у міському земельному кадастрі відсутня; зазначена земельна ділянка огороджена парканом та охороняється, в її межах розташовано індивідуальні збірно-розбірні та цегляні гаражі у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони.

В апеляційній скарзі апелянт посилається як на підставу для відмови у задоволенні позову також на пропуск позивачем строку позовної давності, який звернувся до суду з позовом 25.02.2020, з огляду на те, що позивач був обізнаний з наявністю збудованих гаражів у 2013 році, надаючи дозвіл на розробку проектної документації, і навіть з дати реєстрації права власності на гараж 11.02.2016. Зазначені доводи також не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц, в якому зазначено наступне. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)).

Водночас слід зазначити, що у 2013 році при наданні дозволу на розробку проекту технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки гаражному автокооперативу «Вікторія» позивачу не було відомо про зведення на вказаній ділянці гаражного боксу. Також позивачу не могло бути відомо про здійснення реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_1 .

Апелянт зазначає, що для проведення державної реєстрації не є обов`язковим документ про присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Відповідно до пункту 41 Порядку «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на час виконання спірних правовідносин) для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна, подається документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Процедура присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна на території міста Києва визначається відповідно до порядку, затвердженого рішенням Київської міської ради «Про деякі питання ведення реєстрів адрес, вулиць, та інших поіменованих об`єктів у місті Києві від 22.05.2013 №337/9394, в якому зазначено, що поштові адреси не присвоюються спорудам, які встановлені тимчасово без улаштування фундаменту, в тому числі пересувним та тимчасовим спорудам, малим архітектурним формам, а також об`єктам незавершеного капітального будівництва (крім присвоєння будівельної адреси об`єктам нового будівництва в установленому порядку) та приміщенням службового, допоміжного і технічного призначення, розташованим у жилих та нежилих будинках.

Доводи апелянта щодо недотримання критерію «пропорційності» втручання позивача в право мирного володіння ОСОБА_1 своїм майном, що є порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції також не можна визнати обґрунтованими. Позивачем зазначено при зверненні до суду, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 11.07.2018 №1216 було затверджено проект «Будівництво дільниці Сирецько-Печерської лінії метрополітену від станції «Сирець» на житловий масив Виноградар з електродепо в Подільському районі» (1-а черга будівництва - дільниця від ст. «Сирець» до ст. Проспект Правди» з двома станціями «Мостицька» та « Проспект Правди ») та дільницею вилочного відгалуження в бік ст. «Виноградар». В процесі проектування та будівництва позивачем було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: проспект Правди, 39 у Подільському районі міста Києва . Оскільки зведений гаражний бокс є самочинним будівництвом, положення Закону «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» не підлягає застосуванню до вказаних правовідносин.

Зазначення апелянтом в апеляційній скарзі про те, що позов в інтересах Київської міської ради подано неуповноваженою особою - ОСОБА_5 , оскільки він діяв на підставі довіреності, однак в матеріалах справи відсутнє рішення пленарного засідання міської ради щодо уповноваження вказаної особи для здійснення представницьких функцій щодо захисту прав на земельну ділянку територіальної громади, є безпідставним.

Згідно частин 1, 3 та 4 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

За положеннями ст. 7, 8 та 10, 10-1 Закону України «Про столицю України місто-герой Київ» місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради та їх виконавчі органи. Київська міська рада та районні в місті ради мають власні виконавчі органи, які утворюються відповідно Київською міською радою, районними в місті радами, підзвітні та підконтрольні відповідним радам. Виконавчим органом Київської міської ради є Київська міська державна адміністрація, яка виконує функції державної виконавчої влади в місті Києві. Представником було додано на підтвердження повноважень представництва Київської міської ради копію довіреності від Київської міської ради, наказ про призначення на посаду головного спеціаліста відділу судової роботи юридичного управління Департаменту, посадову інструкцію головного спеціаліста відділу судової роботи юридичного департаменту, Положення про юридичне управління Департаменту, відповідно до якого визначено право Департаменту діяти від імені Київської міської ради та виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Посилання апелянта на порушення норм процесуального права, яке полягає у розгляді справи у відсутність відповідача ОСОБА_1 також є необґрунтованим.

Відповідач ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд справи в Подільському районному суді міста Києва, про що свідчить Ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокату Дегтярьову О.Ф., виданий 12.01.2021, який міститься в матеріалах справи (а/с 42 т. 1). 19.01.2021 адвокат Дегтярьов О.Ф. ознайомився з матеріалами справи.

Також ОСОБА_1 особисто отримав поштове повідомлення про направлення копії ухвали Подільського районного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року та судову повістку про виклик в судове засідання, призначене на 14.07.2022.

Судові повістки, направлені поштою за адресою зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 , про що свідчить світлокопія паспорту (а/с 90 т. 1): АДРЕСА_2 про виклик в судові засідання, призначені на: 27.09.2021, 20.01.2022, 13.10.2022 повернулись з відміткою: «Адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» (Osman v. Тhe United Kingdom) та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частини друга, четверта та п`ята статті 128 ЦПК України).

Разом з тим, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи (частина перша статті 131 ЦПК України).

Відповідач ОСОБА_1 не повідомляв суд першої інстанції про зміну свого постійного місця проживання, припинення повноважень адвоката Дегтярьова О.Ф. здійснювати представництв його інтересів. В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначила адресу його місця проживання: АДРЕСА_2 .

Згідно положень ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

В судовому засіданні 27 лютого 2023 року було розглянуто заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року залишено заяву без задоволення.

Направлене до суду апеляційної інстанції представником відповідача - ОСОБА_2 клопотання про зупинення провадження по справі задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України на підставі п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Представник відповідача посилається на те, що висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №758/27/21 має суттєве значення для вирішення позовної заяви в даній справі.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2023 року (справа №758/27/21) справу за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1, приватного нотаріуса КМНО Шевченко О.В., ТОВ «КУРСОР-АВТО», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О., третя особа - гаражний автокооператив «Вікторія» про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію права приватної власності, звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок та приведення у придатний для користування стан за касаційними скаргами приватного нотаріуса КМНО Шевченко О.В., ТОВ «КУРСОР-АВТО», Київської міської ради, ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Оскільки справу не було передано на розгляд Великою Палатою Верховного Суду, та враховуючи думку представника позивача, в задоволенні клопотання було відмовлено.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява № 63566/00, § 23).

Згідно з чч. 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, рішення було ухвалено судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 01 березня 2024 року.

Головуючий

Судді