У Х В А Л А

04 березня 2024 року

м. Київ

справа № 638/8497/23

провадження № 61-2053ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 30 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна про відновлення становища, яке існувало до порушення,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна (далі - ХНУ імені В. Н. Каразіна) про відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позов мотивовано тим, що з 01 вересня 2019 року позивач був зарахований на 1 курс факультету психології ХНУ імені В. Н. Каразіна.

Наказом ХНУ імені В. Н. Каразіна «Про відрахування студентів» від 25 лютого 2020 року № 0210-05/402 з 25 лютого 2020 року ОСОБА_1 відраховано зі складу студентів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2021 року у справі № 953/4017/21, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року, наказ ХНУ імені В. Н. Каразіна «Про відрахування студентів» від 25 лютого 2020 року № 0210-05/402 скасовано в частині відрахування ОСОБА_1 зі складу студентів.

На підставі викладеного позивач просив зобов`язати відповідача видати наказ «Про скасування наказу Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна «Про відрахування студентів» від 25 лютого 2020 року № 0210-05/402 в частині відрахування ОСОБА_1 зі складу студентів у зв`язку з хворобою», зобов`язати ХНУ імені В.Н. Каразіна видати наказ «Про зарахування (поновлення) до складу студентів ОСОБА_1 з 25 лютого 2020 року».

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 30 січня 2024 року, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ХНУ імені В. Н. Каразіна в частині зобов`язання видати наказ «Про скасування наказу Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна «Про відрахування студентів» від 25 лютого 2020 року № 0210-05/402 в частині відрахування ОСОБА_1 зі складу студентів у зв`язку з хворобою» закрито.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ХНУ імені В. Н. Каразіна в частині зобов`язання видати наказ «Про зарахування (поновлення) до складу студентів ОСОБА_1 з 25 лютого 2020 року» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що наказ ХНУ імені В. Н. Каразіна «Про відрахування студентів» від 25 лютого 2020 року № 0210-05/402 скасований наказом ХНУ імені В. Н. Каразіна «Про скасування наказу університету» від 22 березня 2023 року № 0202-5/575, тобто ще до звернення ОСОБА_1 до суду з позовом. Позивач отримав копію цього наказу 24 липня 2023 року. Тому провадження в частині позовної вимоги про скасування наказу від 25 лютого 2020 року № 0210-05/402 підлягає закриттю. ОСОБА_1 продовжив навчання у ХНУ імені В. Н. Каразіна, а додаткове видання наказу про зарахування (поновлення) особи до складу студентів Законом України «Про вищу освіту» не вимагається, тому суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про видачу наказу про поновлення позивача в навчальному закладі.

10 лютого 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 30 січня 2024 року.

У касаційній скарзі заявник просив скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 30 січня 2024 року, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб..

Предметом позову у справі № 638/8497/23 є вимоги немайнового характеру - зобов`язання видати наказ про скасування наказу про відрахування з навчального закладу та видати наказ про поновлення у навчальному закладі.

Справа № 638/8497/23 є незначної складності та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо поновлення на навчанні незаконно відрахованих студентів та застосування пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, та справа має виняткове значення для заявника.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути вагомим питанням правозастосовчої практики, мати винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значимістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Заявник не зазначив, в чому полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке на його думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Стосовно виняткового значення справи для учасника справи, то у цьому випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником.

Отже, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційний скарзі.

Справа, що має виняткове значення для учасника - це справа, що може бути виокремлена із загальних правил розгляду справ Верховним Судом. Під час розгляду такої справи Верховний Суд може здійснити сукупність процесуальних дій, спрямованих на визначення наявності або відсутності передбачених ЦПК України підстав для перегляду справи в порядку касаційного провадження, з метою усунення встановлених у зв`язку з цим порушень законності попередніх судових рішень.

Враховуючи вищевикладене, заявник не обґрунтував необхідності для відкриття касаційного провадження на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до статей 389, 394 ЦПК України.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у справі незначної складності, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 30 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна про відновлення становища, яке існувало до порушення.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

А. С. Олійник

І. М. Фаловська