КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7228/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Янченко А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Мазурик О.Ф., Желепа О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за заявою Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги,

за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 січня 2024 року,

встановив:

у грудні 2023 року заявник звернувся до суду із заявою, у якій просив видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг в розмірі 139 272 грн. 24 коп.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 січня 2024 року у видачі судового наказу було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, заявник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи питання про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заява була подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, а саме заявником не було надано копії договору, за яким пред`явлено вимоги, а також доказів про те, що квартира, заборгованість за житлово-комунальні послуги за якою заявник просить стягнути, належить боржнику. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі заявник посилався на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що відсутність витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за боржником не може бути підставою для звільнення споживача від оплати наданих послуг, до суду було надано договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, а тому суд не мав з`ясовувати обґрунтованість вимог заяви. Вказані доводи заявника є безпідставними та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу визначені у ст. 163 ЦПК України.

Заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Частиною 3 ст. 163 ЦПК України визначено, що до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

При зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу заявником було надано до суду копію Договору №65 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком у м. Боярка, укладеного між заявником та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 в особі ОСОБА_2 ; список співвласників і площа квартир та приміщень, що перебувають у їх власності за адресою: АДРЕСА_1 ; кошторис витрат будинку та прибудинкової території за 2019 рік та розрахунки заборгованості за надані послуги по квартирі АДРЕСА_1 .

Разом з тим, зазначені документи не підтверджують виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_1 є співвласником будинку по АДРЕСА_1 , тоді як договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком було укладено зі співвласниками багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 .

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від імені співвласників було укладено ОСОБА_2 , який відповідно до наданого заявником списку співвласників не є власником квартири у вказаному будинку.

Посилання скаржника на те, що відсутність витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за боржником не є підставою для звільнення споживача від обов`язку сплати за отримані послуги також не може бути підставою для скасування ухвали, оскільки заявник не позбавлений права звернутись з відповідними вимогами до суду в порядку позовного провадження.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Крім того, з наданих розрахунків заборгованості вбачається, що заявник звернувся з вимогами про стягнення заборгованості за 2020-2023 роки, тоді як на початок 2020 року вказано заборгованість за послуги з постачання теплової енергії - 43 887 грн. 32 коп. та за послуги з управління багатоквартирними будинками - 22 073 грн. 60 коп. Вказані обставини свідчать про те, що з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, і відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України це також є підставою для відмови у видачі судового наказу.

За таких обставин суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Таким чином, судом першої інстанції було правильно застосовано норми процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 січня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді