Номер провадження: 22-ц/813/1780/24
Головуючий у першій інстанції Федчишеної Т. Ю.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лисенко Лілії Олександрівни на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договору підряду, повернення сплачених коштів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договору підряду, повернення сплачених коштів та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 14.02.2022 року між позивачем та відповідачем укладено договір замовлення меблів № 5554, за умовами якого відповідач узяла на себе зобов`язання за заданими позивачем розмірами та на підставі її вимог і побажань розробити креслення корпусних меблів, розмістити замовлення у виробника на свій розсуд та передати позивачу у власність меблі - шафу розстібну. Ціна виготовлення, фурнітури та комплектуючих склала 53 575 грн. На виконання умов договору ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_2 кошти в розмірі 37 500 грн., як передплату від загальної суми. Строк виконання замовлення становив 28-38 робочих днів, доставка протягом 7 робочих днів. Під час телефонних розмов у травні-червні 2022 року відповідач запевняла позивача, що меблі будуть виготовлені. 07.07.2022 року від відповідача на адресу позивача надійшов лист із проханням про відтермінування виконання зобов`язань по договору підряду № 5554 від 14.02.2022 року до 01.08.2022 року з посиланням на дію форс-мажорних обставин, обумовлених введенням воєнного стану в України, а також у зв`язку зі зростанням цін виробника товарів. 01 серпня 2022 року відповідач зобов`язання не виконала, меблі не виготовила та не поставила. 03 серпня 2022 року відповідач на банківську картку позивача частково повернула аванс в розмірі 4 000 грн. та з того часу на зв`язок не виходить та залишок коштів у розмірі 33 500 грн. не повертає.

Позивач також вказувала, що у зв`язку з порушенням відповідачем цивільно-правового договору, позивачу була нанесена моральна шкода, яка проявилась в тому, що вона вимушена була проживати у квартирі без шафи більше, ніж півроку, що викликало незручності у житті сім`ї, оскільки кошти було сплачено позивачем ще в лютому, а через низькі заробітки у військовий час вона не змогла придбати меблі через брак коштів. Зазначала, що був порушений звичний режим життя, вона отримала сильний психологічний стрес та вимушена була докладати часу та зусиль для відновлення попереднього стану.

За таких підстав позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила суд розірвати договір замовлення меблів № 5554 від 14 лютого 2022 року, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 33 500,00 грн., сплачені як передплату за зобов`язанням, а також стягнути з відповідача на користь позивача 3 750,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, що розрахована, виходячи з 10% від сплаченої суми коштів, та судові витрати.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Договір замовлення меблів № 5554 від 14 лютого 2022 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. У решті позову - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Лисенко Лілія Олександрівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 33 500,00 грн., сплачені як передплату за зобов`язанням, стягнути з відповідача на користь позивача 3 750,00 грн. у відшкодування моральної шкоди за невиконання зобов`язання, а також судові витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Тобто рішення суду фактично оскаржено в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення коштів, сплачених в якості передплати за договором підряду та відмови у стягненні моральної шкоди. В іншій частині рішення не оскаржено і в апеляційному порядку не переглядається.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання, призначене на 23.01.2024 року на 14-00 г. не з`явились, про причини неявки не повідомили, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявили та заяв про відкладення судового засідання не подавали.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки поважність причин відсутності на судовому засіданні сторін по справі не встановлена, апелянт реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, та наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.І п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального

права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов частково, розриваючи договір замовлення меблів № 5554 від 14 лютого 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , відмовляючи у вимогах про стягнення передплати та у вимогах про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що:

-сам факт введення воєнного стану на території України не є імперативною підставою для невиконання боржником зобов`язання та звільнення від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив форс-мажорних обставин на можливість виконання ним зобов`язання, тобто наявність причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажорними обставинами та неможливістю належного виконання зобов`язання;

- відповідачем не доведено факт настання для неї форс-мажорних обставин у порядку, передбаченому договором, а також не доведено причинно-наслідкового зв`язку між дією форс-мажорних обставин та неможливістю виконання нею зобов`язання за договором;

-позивачем не надано жодних доказів сплати коштів у порядку та розмірі, визначеному договором замовлення меблів № 5554 від 14 лютого 2022 року;

-перерахування відповідачем на картковий рахунок позивача суми коштів в розмірі 4 000 грн. не є достатньою підставою вважати доведеною обставину сплати позивачем на виконання договору коштів саме в розмірі 37 500 грн.;

-позивачем не надано жодних доказів, що свідчили б про обсяг моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, тобто позивачем не доведено наявність самої моральної шкоди та причинного зв`язку між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

-14.02.2022 між ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець) укладено договір замовлення меблів № 5554 (далі - договір), за умовами якого виконавець взяла на себе зобов`язання за заданими замовником розмірами, на підставі його вимог і побажань виконати креслення корпусних меблів - шафи розстібної 4950x470x2920 і розмістити її у виробника на свій розсуд. Виконавець зобов`язується розмістити замовлення у виробника та передати замовнику у власність меблі відповідно до розробленого і затвердженого креслення (малюнку), в кількості і асортименті відповідно до креслення, що є невід`ємною частиною договору, а замовник - сплатити та прийняти меблі. Згідно з розділом 2 договору загальна сума замовлення становить 53 575,00 грн., з яких передплата 37 500,00 грн. Оплата здійснюється замовником шляхом внесення коштів у касу виконавця. Замовник у момент підписання договору вносить передоплату 37 500 грн., що становить 70% від загальної ціни договору, залишок 30 % у розмірі 16 075,00 грн., вносяться замовником в день отримання меблів за адресою. Відповідно до розділу 3 договору строк виготовлення меблів становить 28-38 робочих днів та доставка протягом 7-ми робочих днів. Відповідно до розділу 9 договору жодна із сторін не несе відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань, якщо причиною тому послугували, зокрема військові дії. Сторона, яка посилається на будь-яку з обставин, вказаних в п. 9.1 договору, зобов`язана невідкладно повідомити другу сторону про виникнення чи припинення дії цієї обставини;

- листом від 28.02.2022 Торгово-промисловою палатою України, на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили);

-факт початку дії воєнного стану в Україні з 24.02.2022 є загальновідомим;

-відповідно листа ФОП ОСОБА_2 від 27.06.2022, адресованого позивачу, відповідач просила відтермінувати виконання зобов`язання по договору підряду до 01.08.2022 року, посилаючись на форс-мажорні обставин (військову агресію Російської Федерації проти України), а також на зростання цін виробника товарів.

Звернувшись у жовтні 2022 року до суду з позовом про розірвання договору підряду та стягнення коштів, сплачених за договором в якості передплати та стягнення моральної шкоди, позивач зазначила, що відповідач у додатковий строк - 01.08.2022 року, про погодження якого вона просила у листі від 27.06.2022 року, своїх зобов`язань щодо розміщення замовлення у виробника меблів у відповідності до креслення та передати виготовлені меблі (шафа розстібна) не виконала та 03.08.2022 року добровільно повернула частину коштів - 4000 грн., які були сплачені позивачем за договором підряду від 14.02.2022 року № 5554 у розмірі 37 500 грн., в якості передплати. Після цього відповідач припинила будь-який зв`язок з позивачем і решта коштів - 33 500 грн. залишилась не повернутою.

Колегія суддів виходить з наступного.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного права.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині 1 ст. 627 ЦК України вказано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 628 ЦК України).

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За своєю правовою природою укладений сторонами договір є договором підряду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Частиною 2 ст. 873 ЦК України передбачено, що робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Як зазначено у ч. 2 ст. 852 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Згідно із п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Згідно роз`яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року, вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов`язання продавців, виготівників, виконавців.

Встановивши, що:

-між позивачем та відповідачем було укладено договір підряду на виготовлення меблів, проте у встановлений строк відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, внаслідок чого позивач була позбавлена можливості використовувати замовлені меблі для своїх потреб;

-строк виготовлення меблів за договором підряду № 5554 від 14.02.2022 становить 28-38 робочих днів, а доставка здійснюється протягом 7-ми робочих днів;

-відповідно листа ФОП ОСОБА_2 від 27.06.2022, адресованого позивачу, відповідач просила відтермінувати виконання зобов`язання по договору підряду до 01.08.2022 року, посилаючись на форс-мажорні обставини (військову агресію Російської Федерації проти України), а також на зростання цін виробника товарів;

-докази доставки та передачі виготовленої шафи розстібної позивачу, відсутні;

-відповідачем не доведено факту настання для неї форс-мажорних обставин у порядку, передбаченому договором, а також не доведено причинно-наслідкового зв`язку між дією форс- мажорних обставин та неможливістю виконання нею зобов`язання за договором,

суд першої інстанції набув у зв`язку з цим висновку про розірвання договору підряду № 5554 від 14.02.2022 року.

Разом з тим розриваючи договір підряду, суд відмовив у вимогах про стягнення коштів за цим договором з посиланням на недоведеність позивачем сплати відповідачу коштів в якості передплати.

Між тим зі змісту договору вбачається, що загальна сума договору (ціна виготовлення фурнітури і комплектуючих) є договірною та становить 53 375 грн. Оплата здійснюється внесенням коштів в касу виконавця. Замовник в момент підписання договору вносить передплату 37 500 грн., що становить 70% від загальної суми договору, решта - 30% у розмірі 16075 грн., вноситься замовником при отриманні меблів за адресою. У разі зміни розмірів меблів або умов встановлення загальна вартість меблів може змінитися. В такому випадку договір повинен бути переоформлений у частині вартості.

Зміст листа ФОП ОСОБА_2 від 27.06.2022, адресованого позивачу не свідчить, що позивач не виконала умов договору підряду щодо внесення передплати 37 500 грн. (70% від загальної суми договору). В даному листі ФОП ОСОБА_2 просить ОСОБА_1 погодити їй додатковий строк виконання зобов`язань по договору підряду № 5554 від 14.02.2022 року до 01.08.2022 року.

Після спливу строку, про погодження якого просила відповідач - 01.08.2022 року, остання 03.08.2022 року повернула на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 4 000 грн. вказавши у призначенні платежу - «часткове повернення авансу за договором № 5554 від 14.02.2022 року».

При таких обставинах і враховуючи, що відповідач не надала до суду обґрунтованих заперечень та доказів фактичного не внесення позивачем передплати (авансу) за договором № 5554 від 14.02.2022 року, а також доказів на спростування достовірності листа за її підписом на адресу позивача від 27.06.2022 та спростування факту часткового повернення нею на рахунок позивача авансу у розмірі 4 000 грн. за договором № 5554 від 14.02.2022 року, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про недоведеність позивачем вимог про стягнення передплати (авансу) у розмірі 33 500 грн. (37 500 - 4 000).

Тому рішення суду в цій частині не може залишатись без змін і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 33 500 грн. сплачених в якості передплати за договором № 5554 від 14.02.2022 року.

В частині рішення суду про відмову у стягненні моральної шкоди, судова колегія приходить до такого.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Моральна шкода полягає:

-у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

-у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

-у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна;

-у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства(зокрема статті 4, 22 Закону про захист прав споживачів).

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема:

-коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень;

-у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди;

-при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Тобто, статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Таким чином, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, слід враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі № 216/3521/16-ц, який підлягає застосуванню у відповідності до ч. 4 ст. 263 та ч.2 ст. 416 ЦПК України.

Як зазначалось, суд дійшов висновку про розірвання договору підряду від 14.02.2022 року через невиконання договору ФОП ОСОБА_2 через не доведення відповідачем факту настання для неї форс-мажорних обставин у порядку, передбаченому договором, а також не доведено причинно- наслідкового зв`язку між дією форс-мажорних обставин та неможливістю виконання нею зобов`язання за договором.

Проте набувши такого висновку, суд першої інстанції не застосував правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі № 216/3521/16-ц та не врахував, що не отримання позивачем замовленої нею шафи, строювало протягом тривалого часу (півтора року) незручності у житті її сім`ї і порушило її справедливі очікування виконання відповідачем зобов`язань за договором підряду, який сама позивач добросовісно виконувала.

При таких обставинах, у суду першої інстанції не було підстав для відмови позивачу у вимогах про стягнення моральної шкоди у зв`язку з її недоведеністю.

Тому рішення в цій частині вимог не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог.

Колегія суддів виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, визначає розмір моральної шкоди за порушення цивільно-правового договору у розмірі 1 500 грн., які підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні позову до суду у позові заявлено про орієнтовний розмір витрат на правову допомогу, які він очікує понести у розмірі 5 000 грн.

Враховуючи, що позивач у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від оплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, який розраховується таким чином:

Позивачем заявлено 3 позовні вимоги - одна вимога немайнового характеру та 2 вимоги майнового характеру, кожна з яких згідно із Законом України «Про судовий збір» становить на час звернення до суду з позовом 992 грн. 40 коп., а всього по першій інстанції - 2 977,2 грн. (992,4*3).

Позивачем рішення суду оскаржено в частині відмови у задоволенні 2-х майнових вимог, внаслідок чого судовий збір за подання апеляційної скарги становить: 992,4*2*1,5%= 2977, 2 грн.

Внаслідок апеляційного перегляду судового рішення, позовні вимоги майнового характеру задоволені сумарно у розмірі 35 000 грн. (33 500 +1 500), що становить 95 % від заявлених вимог 37 250 грн.

Тому судовий збір в частині подання позову відносно позовних вимог майнового характеру становить: 992,4 + 992,4 = 1984,8 грн.

та в частині подання апеляційної скарги: (992,4 + 992,4) * 1,5 = 2 977,2 грн..

Разом судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в частині майнових вимог з урахуванням принципу пропорційності становить: 1984,8 + 2977,2 = 4962*95% = 4 713 грн. 90 коп.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у відповідності до заяви про розподіл судових витрат з урахуванням пропорційності задоволених вимог: 5 000 * 95% = 4 750 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лисенко Лілії Олександрівни - задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2023 року в частині відмови у вимогах про повернення сплачених коштів та відшкодування моральної шкоди - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти у вигляді передплати (авансу) за договором замовлення меблів № 5554 від 14.02.2022 року у розмірі 33 500 гривень.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у відшкодування моральної шкоди за невиконання умов договору замовлення меблів № 5554 від 14.02.2022 року суму у розмірі 1 500 гривень.

В решті вимог про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу у розмірі 4 750 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 4 713 грн. 90 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 31.01.2024 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова