ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2267/24 Справа № 185/9616/23 Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов В. А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Євдокимова Ю.В. посилалася на те, що ОСОБА_1 тривалий час працював на підприємствах ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля, з повним робочим днем під землею, що підтверджується копією трудової книжки позивача. Стаж роботи у шкідливих, підземних умовах праці складає 23 роки 02 місяці. 14 травня 2021 року позивач був звільнений з роботи за п.2 ч.1 ст. 40 К3пП України у зв?язку з невідповідністю до виконуваної роботи внаслідок стану здоров`я. 06 лютого 1995 року з позивачем стався нещасний випадок та він отримав виробничу травму, що підтверджується актом про нещасний випадок на виробництві №4 від 08 лютого 1995 року. 16 вересня 1996 року позивачу первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності на період з 03 вересня 1995 року по 01 вересня 1998 року, підтверджується копією акта №773 огляду МСЕК від 16 вересня 1996 року. 21 вересня 1998 року позивачу повторно встановлено 20% втрати професійної працездатності на період з 01 вересня 1998 року по 01 вересня 2000 року, що підтверджується копією акта №20 огляду МСЕК від 21 вересня 1998 року. 09 жовтня 2000 року позивачу повторно встановлено 20% втрати професійної працездатності до 01 вересня 2002 року, що підтверджується копією довідки №00006878 огляду МСЕК від 09 жовтня 2000 року. 03 жовтня 2002 року позивачу повторно встановлено 15% втрати професійної працездатності на період з 01 вересня 2002 року по 01 вересня 2004 року, що підтверджується копією акта №924 огляду МСЕК від 03 жовтня 2002 року. 20 червня 2003 року позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності на період з 17 червня 2003 року по 01 липня 2004 року, що підтверджується копією акта №809 огляду МСЕК від 20 червня 2003 року. 28 жовтня 2004 року позивачу повторно встановлено 15% втрати професійної працездатності на період з 01 липня 2004 року по 01 липня 2005 року, що підтверджується копією акта №1126 огляду МСЕК від 28 жовтня 2004 року. 07 листопада 2005 року позивачу повторно встановлено 15% втрати професійної працездатності на період з 01 липня 2005 року по 01 липня 2006 року, що підтверджується копією акта №980 огляду МСЕК від 07 листопада 2005 року. 18 вересня 2006 року позивачу повторно встановлено 10% втрати професійної працездатності на період з 01 липня 2006 року по 01 липня 2008 року, що підтверджується копією акта №851 огляду МСЕК від 18 вересня 2006 року. 27 серпня 2008 року позивачу повторно встановлено 10% втрати професійної працездатності на період з 01 липня 2008 року по 01 липня 2010 року, що підтверджується копією акта №685 огляду МСЕК від 27 серпня 2008 року. 24 червня 2010 року позивачу повторно встановлено 10% втрати професійно працездатності безстроково, що підтверджується копією акта №1328 огляду МСЕК та копією виписки із акта огляду МСЕК серіі 10 ААА, №000986 від 24 червня 2010 року. За період роботи в підземних, шкідливих умовах позивач отримав професійні захворювання. 06 квітня 2022 року позивачу первинно-повторно сукупно встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково (30% - за виробничою травмою, згідно акту №4 про нещасний випадок на виробництві від 08 лютого 1995 року - повторно; 20% ХОЗЛ - первинно; 15% туговухість-первинно) та визнано інвалідність третьої групи безстроково, що підтверджується копією акта №516 огляду МСЕК, копіями довідок МСЕК серії 12 ААА, №120960 та серії 12 ААВ, №564351 від 06 квітня 2022 року, в зв?язку з чим позивач перебуває на обліку та отримує страхові виплати в управлінні пенсійного фонду у країни в м. Павлоград Дніпропетровській області. В наслідок професійного захворювання позивачу була завдано моральної шкоди. В нього було порушено нормальні життєві зв`язки. Він постійно відчуває фізичні страждання та біль, має погане самопочуття. Відчуває психологічний дискомфорт. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано.На підставі викладеного представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Євдокимова Ю.В. просила суд стягнути з відповідача ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 134000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 130 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь держави судовий збір у розмірі 1300 грн.

В апеляційній скарзі ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля просять рішення суду від 27 листопада 2023 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача у зв`язку з ушкодженням здоров`я до 65000 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів, та відповідно судового збору на користь держави до 1073 грн.60 коп., посилаючись на порушення норм матеріального права.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про охорону праці», умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров 'я чи настання смерті були б неможливими.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року №20-рп/2008, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця).

За таких обставин, з огляду на вищезазначені норми Законів, судом встановлено що позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічного професійного захворювання.

Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15).

У справі встановлено, позивач ОСОБА_1 працював понад 23 років 03 місяців в шкідливих умовах у відповідача ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля (а.с.7-9).

14 травня 2021 року позивача ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю виконувальній роботі, згідно п.2 ст. 40 КЗпП України.

06 лютого 1995 року з позивачем ОСОБА_1 стався нещасний випадок та позивач отримав виробничу травму, що підтверджується актом про нещасний випадок на виробництві №4 від 08 лютого 1995 року (а.с.38, 39).

Відповідно до акту огляду МСЕК №773 для визначення відсотка втрати професійної працездатності у зв`язку з травмою, захворюванням від 16 вересня 1996 року позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності на період з 03 вересня 1995 року по 01 вересня 1998 року (а.с.11,12).

Відповідно до акту огляду МСЕК №20 для визначення відсотка втрати професійної працездатності у зв`язку з травмою, захворюванням від 21 вересня 1998 року позивачу ОСОБА_1 повторно встановлено 20% втрати професійної працездатності на період з 01 вересня 1998 року по 01 вересня 2000 року (а.с.13, 14).

Згідно з довідки МСЕК №00006878 про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності в процентах, потреби в додаткових видах допомоги огляду МСЕК від 09 жовтня 2000 року позивачу ОСОБА_1 повторно встановлено 20% втрати професійної працездатності до 01 вересня 2002 року (а.с.15, 16).

Відповідно до акту огляду МСЕК №924 для визначення відсотка втрати професійної працездатності у зв`язку з травмою, захворюванням від 03 жовтня 2002 року позивачу ОСОБА_1 повторно встановлено 15% втрати професійної працездатності на період з 01 вересня 2002 року по 01 вересня 2004 року (а.с.17, 18).

Відповідно до акту огляду МСЕК №809 для визначення відсотка втрати професійної працездатності у зв`язку з травмою, захворюванням від 20 червня 2003 року позивачу ОСОБА_1 встановлено 25% втрати професійної працездатності на період з 17 червня 2003 року по 01 липня 2004 року (а.с.19, 20).

Відповідно до акту огляду МСЕК №1126 для визначення відсотка втрати професійної працездатності у зв`язку з травмою, захворюванням від 28 жовтня 2004 року позивачу ОСОБА_1 повторно встановлено 15% втрати професійної працездатності на період з 01 липня 2004 року по 01 липня 2005 року (а.с.21, 22).

Відповідно до акту огляду МСЕК №980 для визначення відсотка втрати професійної працездатності у зв`язку з травмою, захворюванням від 07 листопада 2005 року позивачу ОСОБА_1 повторно встановлено 15% втрати професійної працездатності на період з 01 липня 2005 року по 01 липня 2006 року (а.с.23, 24).

Відповідно до акту огляду МСЕК №851 для визначення відсотка втрати професійної працездатності у зв`язку з травмою, захворюванням від 18 вересня 2006 року позивачу ОСОБА_1 повторно встановлено 10% втрати професійної працездатності на період з 01 липня 2006 року по 01 липня 2008 року (а.с.25, 26).

Відповідно до акту огляду МСЕК №685 для визначення відсотків втрати професійної працездатності у зв`язку з травмою, захворюванням, отриманим на виробництві від 27 серпня 2008 року позивачу ОСОБА_1 повторно встановлено 10% втрати професійної працездатності на період з 01 липня 2008 року по 01 липня 2010 року (а.с.27, 28).

Відповідно до акту огляду МСЕК №1328 для визначення відсотків втрати професійної працездатності у зв`язку з травмою, захворюванням від 24 червня 2010 року позивачу ОСОБА_1 повторно встановлено 10% втрати професійно працездатності безстроково (а.с.29, 30).

Згідно довідки Виписки із акта огляду МСЕК серії 10 ААА №000986 від 24 червня 2010 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги позивачу ОСОБА_1 повторно встановлено 10% втрати професійної працездатності безстроково (а.с.31).

17 лютого 2022 року В.о. начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, затверджено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання(отруєння) форми П-4 (а.с.40, 41).

Відповідно до п. 14 акту форми П-4 від 17 лютого 2022 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) позивачу ОСОБА_1 встановлено діагноз: 1) Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В. ЛН-другого ступеня, код J44, J43.8. 2) Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість третього ступеня (з помірним зниженням слуху) за класифікацією В.О. Остапкович і Н.І. Пономарьової, код H90.3.

Згідно п.17 акту форми П-4 від 17 лютого 2022 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: працюючи в підземних умовах шахти електрослюсарем підземних дільниці стаціонарного обладнання, займався ремонтом, монтажем-демонтажем електрообладнання, обслуговування механізмів (технічниц огляд і ремонт армування стовбурів, головних канатів). Внаслідок недосконаллості технології, роботи шахтних механізмів і машин (комбайн, скребковий перевантажувач тощо), відсутність можливості встановлення систем відсмоктування та уловлювання пилу підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, підвищених рівнів виробничого шуму.

Відповідно до п. 18 акту форми П-4 від 17 лютого 2012 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння): вміст пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію до 10% в повітрі робочої зони в 16 рази перевищує ГДК (33,4 мг/м3 при ГДК 2,0мг/м3) по ГОСТ 12.1.005-88 Загальні санітарно-гігієнічні умови до повітря робочої зони. Еквівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 9 дБА (89 дБА при ГДР 80дБА) по ДСН 3.3.6.037-99.

Відповідно до акту №516 огляду МСЕК від 06 квітня 2022 року та довідки серії 12 ААА №120960 від 06 квітня 2022 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги позивачу ОСОБА_1 первинно-повторно сукупно встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково (30% - за виробничою травмою, згідно акту №4 про нещасний випадок на виробництві від 08 лютого 1995 року - повторно; 20% ХОЗЛ - первинно; 15% туговухість-первинно) та визнано третю групу інвалідності безстроково (а.с.32-36).

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серія №12 ААВ №564351 від 06 квітня 2022 року позивачу ОСОБА_1 первинно-повторно встановлено третю групу інвалідності з 04 квітня 2022 року безстроково. Причина інвалідності трудове каліцтво. Протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно. Рекомендовано нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування (а.с.37).

Таким чином, внаслідок тривалої дії шкідливих факторів на робочому місці позивач ОСОБА_1 втратив професійну працездатність, має інвалідність третьої групи, втратив 65% за профзахворюваннями професійної працездатності, що порушило його звичайний спосіб життя. Позивач зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, змушений проходити курс лікування, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв?язків, у зв?язку з тим, що наслідки отриманої на виробництві травми та професійного захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя, позивач змушений роками проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування, у зв?язку з чим позивач не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної, що свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 130 000 грн.

Однак, вирішуючи питання стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо її стягнення з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

23 травня 2020 року набрали чинності зміни до Податкового кодексу України щодо оподаткування доходів податком на доходи фізичних осіб, внесені Законом України від 16 січня 2020 року 466-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПК України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV ПК України.

Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішенням, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Слід зазначити, ОСОБА_1 на час перебування з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля у трудових відносинах 16 вересня 1996 року первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності.

Таким чином, ОСОБА_1 , спричинено моральну шкоду, встановлено трудове каліцтво у період перебування у трудових відносинах з відповідачем ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля, 16 вересня 1996 року дата встановлення непрацездатності у період роботи у відповідача, тобто до набрання чинності нової редакції ст.164.2.14 Податкового кодексу України, а тому вказані зміни не поширюються на оподаткування сум (моральна шкода), що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди позивачеві у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання.

За таких обставин, апеляційну скаргу ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля слід задовольнити частково, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року змінити, зазначивши, що сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 130000 грн. - без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін, оскільки рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля про наявність підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 65 000 грн. є необґрунтованими належними доказами у справі.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві - змінити, зазначивши, стягнути з Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 130 000 грн. без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 березня 2024 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова