ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2832/24 Справа № 216/1168/18 Суддя у 1-й інстанції - БУТЕНКО М.В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого суді Тимченко О.О.,

Суддів Бондар Я.М.,Зубакової В.П.,

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №216/1168/18за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Центрально-Міськогорайонного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2023 року (суддя Бутенко М.В.), ухвалене в приміщенні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В березні 2018 року КПТМ «Криворіжтепломережа» звернулося до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалось на те, що на виконання своєї статутної мети КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії в нежитлові приміщення АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Свої договірні зобов`язання КПТМ «Криворіжтепломережа» виконало, а саме: постачання теплоносія протягом всього періоду, проводилось не порушуючи щорічні розпорядження Виконавчого комітету Криворізької міської Ради Дніпропетровської області «Про початок та закінчення опалювального періоду», але боржник у порушення статей 67,68,162 Житлового Кодексу України, ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в повному обсязі оплату за отриману теплову енергію не робив, внаслідок чого його заборгованість за період з 11 лютого 2009 року по 25 березня 2017року за теплову енергію склала 86 226,74 грн.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за теплову енергію в розмірі 86 226,74 грн та судові витрати.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованість за теплову енергію в розмірі 26 672,62грн та судовий збір в розмірі 545,04 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що позивачем були надані послуги з постачання теплової енергії до нежитлових приміщень АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_1 , однак, останній належним чином не виконував своїх зобов`язань по оплаті за отримані послуги, у зв`язку з чим, у нього перед КПТМ «Криворіжтепломережа» утворилась заборгованість в межах строків позовної давності за період з квітня 2015 року по квітнень 2017 року в розмірі26 672,62 грн. За таких обставин, суд першої інстанції вважав вимоги позивача в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 посилається на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що стороною позивача нарахована заборгованість за теплову енергію на нежитлові приміщення, в той час як заборгованість за теплову енергію повинна розраховуватись за тарифами, встановленими для населення, а не для потреб інших споживачів. Вказує на те, що дійсно, згідно рішення Криворізької міської ради № 39 від 11 лютого 2009 року «Про переведення жилих приміщень у нежитлові» квартира АДРЕСА_2 в нежитловий фонд та згідно рішення Криворізької міської ради № 303 від 14 жовтня 2009 року «Про переведення жилих приміщень у нежилі» квартира АДРЕСА_3 в нежитловий фонд, однак відповідачем по справі не було вчинено відповідних дій щодо переведення об`єктів нерухомого майна з житлового у нежитлове, державну реєстрацію прав з видачею свідоцтв про право власності на нежитлові приміщення не здійснено.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від представника КПТМ «Криворіжтепломережа» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зазначає, що судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, із зазначеною апеляційною скаргою не погоджується в повному обсязі, вважає її безпідставною та необґрунтованою.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 є споживачем послуг, що надаються КП ТМ «Криворіжтепломережа» як постачальником теплової енергії для потреб опалення за адресою: АДРЕСА_4 нежитлові приміщення 4 та 37.

Будинок, в якому знаходяться вказані нежитлові приміщення, є багатоповерховим, опалення нежитлових приміщень 4 та 37 здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення будинку.

Отже, оскільки опалення багатоквартирного будинку здійснюється від транзитних трубопроводів житлового багатоквартирного будинку і є невід`ємною частиною системи опалення будинку, в тому числі, і опалення нежитлових приміщень, що належать відповідача, останній є таким, що фактично спожив надані послуги.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 непідлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача суд першої інстанції виходив з того,що позивачем були надані послуги з постачання теплової енергії до нежитлових приміщень АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_1 , однак, останній належним чином не виконував своїх зобов`язань по оплаті за отримані послуги, у зв`язку з чим, у нього перед КПТМ «Криворіжтепломережа» утворилась заборгованість в межах строків позовної давності за період з квітня 2015 року по квітнень 2017 року в розмірі 26 672,62 грн. За таких обставин, суд першої інстанції вважав вимоги позивача в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними та такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до вимог статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до вимог статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.

Згідно статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до статті 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Згідно частини 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року саме споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року, № 630 тому відноситься до договорі в приєднання, відповідно до вимог статті 634 ЦК України який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати своєї умови договору. Дані договори укладаються в районних абонентських службах КПТМ «Криворіжтепломережа» з усіма споживачами без винятку.

Відповідно до вимог статті 633 ЦК України, присутні всі умови, що свідчать про наявність публічного договору, а саме: КПТМ «Криворіжтепломережа» є юридичною особою, надає послуги необмеженій кількості людей, умови постачання послуг є однаковими для всіх споживачів.

Крім зазначеного, відповідно до вимог статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

КПТМ «Криворіжтепломережа» відповідно до приписів Закону України «Про природні монополії» відноситься до суб`єктів природної монополії. Як монополіст такої природної монополії, згідно статті 19 Закону України «Про теплопостачання», позивач не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності можливостей на приєднання споживача до теплової енергії.

Відповідно до пункту 3 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв. Відповідно до пункту 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, зобов`язання відповідача в умовах неукладеного договору на теплопостачання виникає на підставі дії законів, що перелічені вище. А не укладення договору не звільняє відповідача від сплати заборгованості за спожиту теплову енергію. Відповідно до вимог статті 24 Закону України «Про теплопостачання» та пункту 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок укладання договору покладено на споживача.

Матеріалами справи установлено, що за період з 11 лютого 2009 року по 25беерхня2017 року КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснювало постачання теплової енергії в нежитлове приміщення № 4 в будинку АДРЕСА_4 та за період з 02 лютого 2009 року по 25березня2017 року здійснювало постачання теплової енергії в нежитлове приміщення АДРЕСА_3 за тарифами, передбаченими для категорії «інші споживачі», проте відповідач оплати не здійснював, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 86 226,74 грн.

Вартість відпущено теплової енергії нарахована за період з 01 вересня 2008 року по 15 квітня 2009 року тариф за 1 Гкал 395грн (з ПДВ)(згідно рішення № 584 від 13 серпня 2008 року); з 16 квітня 2009 року по 31 грудня 2010 року тариф за 1 Гкал 605 грн. (з ПДВ) (згідно рішення №110 от 08 квітня 2009року); за період з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2011 року тариф за 1 Гкал. 662,58 грн (з ПДВ) (згідно постанови НКДРЕКП України №1844 від14 грудня2010 року) (для групи «інші споживачі»); постанови Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України № 119 від 30 вересня 2011 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію КПТМ «Криворіжтепломережа» що складає 954,05 грн за 1 Гкал (з ПДВ), постановою №383 від 31 грудня 2013 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) КПТМ «Криворіжтепломережа», що складає 892,16 грн за 1 Гкал (з ПДВ) та постановою №683 від 13 червня 2014 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) КПТМ «Криворіжтепломережа», що складає 1294,70 грн за 1 Гкал (з ПДВ), тариф за 1 Гкал 1555,38 грн (з ПДВ) згідно постанови НКДРЕКП № 489 від 28 листопада 2014року для потреб інших споживачів; тариф за 1 Гкал 2235,73 грн (з ПДВ) згідно постанови НКДРЕКП № 410 від 27 лютого 2015 року для потреб інших споживачів; за період з 01 березня 2015року по 31 березня 2015року тариф за 1 Гкал 2235,73 грн (з ПДВ) (згідно постанови НКДРЕКП № 410 від 27лютого 2015 року для потреб інших споживачів); за період з 01 квітня 2015року по 30 квітня 2015року тариф за 1 Гкал 1924,87 грн. (з ПДВ) (згідно постанови НКДРЕКП № 1088 від 31 березня 2015 року для потреб інших споживачів); за період з 01 травня 2015року по 31 жовтня 2015року тариф за 1 Гкал 1839,26 грн (з ПДВ) (згідно постанови НКДРЕКП № 1438 від 30 квітня 2015 року для потреб інших споживачів).за період з 01 листопада 2015року по 31 січня 2016року тариф за 1 Гкал 1771,62 грн. (з ПДВ) (згідно постанови НКДРЕКП № 2690 від 29 жовтня 2015 року для потреб інших споживачів); за період з 01 лютого 2016року по 31 серпня 2016 року тариф за 1 Гкал 1703,53 грн (з ПДВ) (згідно постанови НКРЕКП № 54 від 28.01.16 р. для потреб інших споживачів); за період з 01.10.2016р. по 29.12.2016 тариф за 1 Гкал 1465,97 грн. (з ПДВ) (згідно постанови НКРЕКП № 1757 від 29.09.16 р. для потреб інших споживачів); за період з 30.12.2016р. по 23лютого2017року тариф за 1 Гкал 1761,66 грн (з ПДВ) (згідно постанови НКРЕКП № 2126 від 02 грудня 2016 року для потреб інших споживачів); за період з 24лютого2017року тариф за 1 Гкал 1917,64 грн (з ПДВ) (згідно постанови НКРЕКП № 151 від 01 лютого 2017 року для потреб інших споживачів).

Згідно постанови КМУ № 955 від 10 липня 2006 року «Про затвердження Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги централізованого опалення і постачання гарячої води» встановлено, що тарифи формуються для трьох категорій споживачів населення, бюджетні установи та інші споживачі.

Відповідно до Порядку тариф для категорії «інші споживачі» застосовується до юридичних осіб (окрім бюджетних установ), фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності та фізичних осіб, що не є суб`єктами підприємницької діяльності за нежитловими приміщеннями.

Свої договірні зобов`язання КПТМ «Криворіжтепломережа» виконало, а саме: постачання теплоносія протягом всього періоду, проводилось не порушуючи щорічні розпорядження Виконавчого комітету Криворізької міської Ради Дніпропетровської області «Про початок та закінчення опалювального періоду», але боржник у порушення статей 67,68,162 Житлового Кодексу України, статті 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в повному обсязі оплату за отриману теплову енергію не робив, внаслідок чого його заборгованість за період з 11 лютого 2009 року по 25 березня 2017 року за теплову енергію склала 86226,74 грн.

Суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши наявність порушеного права КПТМ «Криворіжтепломережа», дійшов правильного висновку про те, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати за послуги з постачання теплової енергії саме за період з квітня 2015 року по квітень 2017 року за адресою: АДРЕСА_4 нежитлові приміщення 4 та АДРЕСА_5 в межах строків позовної давності, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів.

Доводи апеляційної скарги про те, що стороною позивача нарахована заборгованість за теплову енергію на нежитлові приміщення, в той час як заборгованість за теплову енергію повинна розраховуватись за тарифами, встановленими для населення, а не для потреб інших споживачів колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки згідно рішення Криворізької міської ради № 39 від 11 лютого 2009 року «Про переведення жилих приміщень у нежитлові» квартира АДРЕСА_2 в нежитловий фонд та згідно рішення Криворізької міської ради № 303 від 14 жовтня 2009 року «Про переведення жилих приміщень у нежилі» квартира АДРЕСА_3 виведена в нежитловий фонд.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що відповідачем по справі не було вчинено відповідних дій щодо переведення об`єктів нерухомого майна з житлового у нежитлове, державну реєстрацію прав з видачею свідоцтв про право власності на нежитлові приміщення не здійснено не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки Пунктом 2.9. Порядку переведення жилих будинків і приміщень (квартир) у нежилі у м. Кривому Розі №2926 від 24 грудня 2008 року зазначено, що в разі якщо власник приміщення, яке переведено в нежитловий фонд, має намір змінити його функціональне призначення (зазначене у відповідному рішенні виконкому міськради), йому необхідно звернутися до виконкому міської ради для внесення відповідних змін до рішення виконкому міськради.

Також, вище зазначеними Рішеннями КМР № 39 від 11 лютого 2009 року (п.5.2.) Рішенням КМР №303 від 14 жовтня 2009 року (п.2.2.) чітко передбачено, що у разі наміру щодо зміни цільового призначення приміщення, яке переведено в нежитловий фонд, власник приміщення зобов`язаний звернутись до виконкому міської ради для внесення відповідних змін у рішення виконкому міськради.

Проте відповідачем відповідних дій здійснено не було, тому є всі законні підстави вважати, що відповідні Рішення Криворізької міської ради є чинними та відвідні приміщення є нежитловими, а тому нарахування позивачем за постачання теплової енергії здійснюється за тарифами, передбаченими для категорії «інші споживачі».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної вище норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, провадження № 12-234гс18, та Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18.

Невжиття відповідачем заходів реєстрації переведення житлового приміщення в нежитлове, за наявності рішень Криворізької міської ради про переведення цих приміщень в нежитлові, які є чинними, не є підтвердженням того, що житлові приміщення, що належать відповідачу, є житловими.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothersv. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorouv. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді Я.М.Бондар

В.П.Зубакова