Справа № 158/1295/23
Провадження № 2/0158/10/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 лютого 2024 року Ківерцівський районний суд Волинської області
в складі головуючого судді Костюкевича О.К.
секретаря Хмілевської І.О.
за участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
відповідача ОСОБА_3
представника відповідача ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно об`єднаної з цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Себастіянська Ірина Казимірівна, про визнання договору дарування недійсним, -
в с т а н о в и в:
19.04.2023 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно.
Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_6 . Остання з 06.06.1965 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . За час спільного проживання батьками було побудовано житловий будинок, що у АДРЕСА_1 та зареєстрували його за ОСОБА_5 31.12.2012. Будинок побудований на земельній ділянці площею 0,0651 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка також зареєстрована за відповідачем. Таким чином, вказаний житловий будинок та земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя. Відтак, після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, яка складалась із 1/2 частки вказаного майна. 30.11.2018 остання склала заповітне розпорядження, відповідно до якого все належне їй майно заповіла своїй доньці ОСОБА_1 . 29.08.2022 вона подала до Ківерцівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері. Оскільки усі правовстановлюючі документи на спадкове майно знаходяться у відповідача, тому вона не мала змоги надати їх нотаріусу для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, отже 03.04.2023 нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та роз`яснено право на звернення до суду із таким позовом.
Відповідачем ОСОБА_5 було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, оскільки на момент відкриття спадщини йому виповнилось 82 роки, тому позивач не може успадкувати усе спадкове майно після смерті матері ОСОБА_6 , так йому належить обов`язкова частка у цьому майні.
Крім того, 26.07.2023 позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Себастіянська Ірина Казимірівна, про визнання договору дарування недійсним.
Ухвалою суду від 04.08.2023 вказані цивільні справи було об`єднано в одне провадження.
Представник відповідачів ОСОБА_4 подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що ОСОБА_1 повинна бути усунена від права на спадкування після смерті матері ОСОБА_6 . Водночас ОСОБА_5 не знав про заповіт дружини, тому мав цілковите право на розпорядження зареєстрованим за ним майном. Вказує, що оспорюваний договір дарування ніяким чином не зачіпає прав та інтересів ОСОБА_1 .
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити з підстав, наведених у позовних заявах.
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та їх представник ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечували, просили в задоволенні позовів відмовити в повному об`ємі.
Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Себастіянська Ірина Казимірівна в судове засідання не з`явилась, згідно з поданою заявою просила проводити розгляд справи у її відсутності.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позови підлягають до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , відповідно до свідоцтва про смерть (повторного) серії НОМЕР_1 від 17.08.2022 (а.с. 15 Т. 1). 30.11.2018 остання склала заповітне розпорядження, відповідно до якого все майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, яке належатиме їй на момент смерті і на яке вона матиме право за законом заповіла своїй дочці ОСОБА_1 (а.с. 16 Т. 1). Постановою нотаріуса від 03.04.2023 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 21 Т. 1).
Позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_6 як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 12.07.1972 та свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 17.07.1994 (а.с. 102, 103 Т. 1).
Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ № 003345 від 07.07.1999 (а.с. 108-109 Т. 1) земельна ділянка площею 0,0651 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_5 .
15.11.2022 ОСОБА_5 подарував вищевказане майно ОСОБА_3 на підставі договору дарування (а.с. 114-117 Т. 1), про що було внесено відповідні записи до Державних реєстрів (а.с. 118-120 Т. 1).
Відповідач ОСОБА_5 з 06.06.1965 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 (а.с. 222-225 Т. 1). Спірні земельна ділянка та житловий будинок було придбано за період перебування їх у шлюбі, тобто є спільною сумісною власністю подружжя.
Згідно з ст. 22 ч. 1 Кодексу про шлюб та сім`ю України та ст. 368 ЦК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
В силу ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на нерухомі речі підлягають державній реєстрації.
Згідно з ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
За положеннями статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
В силу частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Встановлено, що ОСОБА_6 належали 1/2 частки вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки, як частка у спільному сумісному майні подружжя. При цьому остання на випадок своєї смерті склала заповітне розпорядження, відповідно до якого усе належне їй майно заповіла своїй доньці ОСОБА_1 , позивачу по справі, при цьому остання належним чином прийняла спадщину після смерті матері, написавши відповідну заяву нотаріусу, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
Водночас відповідач ОСОБА_5 15.11.2022 подарував вищевказане майно ОСОБА_3 на підставі договору дарування, в тому числі і частку, належну його покійній дружині ОСОБА_6 , про що було внесено відповідні записи до Державних реєстрів (а.с. 118-120 Т. 1).
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Згідно з частинами першою та другою статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Отже, цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для позбавлення спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, законних прав на спадкування майна, яке є предметом оспорюваного правочину.
Дарувальник, який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь іншої особи під час знаходження в провадженні суду справи щодо цього майна, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно особи, яка претендує на це майно. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.
Як наслідок, не виключається визнання договору дарування недійсним, спрямованого на позбавлення спадкоємця права на спадкове майно, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).
Звертаючись до суду з позовом позивач, зокрема, посилалася на те, що спір між сторонами щодо належності спірного будинку виник задовго до укладення договору дарування від 05 жовтня 2017 року, внаслідок укладання між відповідачами оспорюваного правочину, істотно порушено її права, оскільки вона позбавлена можливості реалізувати свої права як спадкоємиці після смерті своїх батьків на зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.
Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
В силу ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно заявленим позовним вимогам.
Керуючись ст. ст. 12, 76-77, 81, 141, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 3, 13, 15-16, 182, 202, 206, 215, 234, 328, 368, 370, 717, 1222, 1233 ЦК України, ст. 22 КЗпШС, суд, -
у х в а л и в:
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 1754 (одна тисяча сімсот п`ятдесят чотири) грн. 58 коп. сплаченого судового збору.
Стягнути солідарно із ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2737 (дві тисячі сімсот тридцять сім) грн. 68 коп. сплаченого судового збору.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Представник позивача ОСОБА_2 , АДРЕСА_5 .

Відповідач ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

ОСОБА_3 , АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Представник відповідачів ОСОБА_4 , АДРЕСА_7 .

Третя особа - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Себастіянська Ірина Казимирівна, вул. Б.Хмельницького, 20 м. Луцьк, п/і 43025.

Суддя

Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич

Повний текст судового рішення складений 04.03.2024