Справа № 372/3642/23
Провадження № 2-207/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Висоцької Г.В., при секретарі Куник О.В., за участю позивачки ОСОБА_1 , її представниці ОСОБА_2 , представниці відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , розглянувши в приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки та ін,

ВСТАНОВИВ

У серпні 2023 року позивачка звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 , в якому просила розірвати Договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигрін А.О. 23.01.2020 року та зареєстрований в реєстрі за №2279; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку та зареєструвати право власності за попереднім власником ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 23.01.2020 між нею та відповідачем ОСОБА_5 було укладено вищезазначений договір. Згідно п.2.1. договору продаж земельної ділянки проводиться за 501 218,60 грн., що становить еквівалент 20 600 дол. США, з яких 100243,72 грн., що еквівалентно 4120 дол. США покупець сплачує продавцю в день підписання договору; залишок грошових коштів, а саме 400974,88 грн., що еквівалентно 16480 дол. США сплачується покупцем рівними платежами не пізніше 23 числа кожного місяця, починаючи з березня 2020 року по червень 2020 року, а саме по 4120 дол. США. Відповідно до умов договору, сторони домовились, що право власності на передану покупцю земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за покупцем ОСОБА_5 зареєстровано 23.01.2020 року. Відповідач не сплатив позивачці 400974,88 грн., що є істотним порушенням умов Договору, а тому позивачка вважає, що в силу вимог ст. 651 ЦК України, вказане є підставою для його розірвання та повернення майна.

08.08.2023 року ухвалою судді прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, призначено у справі підготовче судове засідання.

03.10.2023 відповідач ОСОБА_5 подав до суду заяву, в якій просив проводити всі судові засідання без його участі, не заперечив щодо позовних вимог, обставини справи визнав.

03.10.2023 року ухвалою суду змінено статус третьої особи ОСОБА_3 та залучено її співвідповідачкою до участі у даній цивільній справі.

22.12.2023 року на адресу суду надійшло клопотання представниці відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , в якому остання зазначила, що даний позов є фіктивним, поданий з ініціативи відповідача ОСОБА_5 з метою позбавлення її, ОСОБА_3 , права на майно набуте у спільну сумісну власність в період шлюбу. Зазначила, що визначена договором купівлі-продажу ціна земельної ділянки, була сплачена відповідачем ОСОБА_5 у строки обумовлені договором за рахунок спільних коштів подружжя. Жодних претензій позивачки на адресу ОСОБА_3 чи ОСОБА_5 протягом січня 2020 по жовтень 2021 року не надходило. Вказала, що представниця позивачки та відповідач ОСОБА_5 вводять суд в оману, та зловживаючи своїми процесуальними правами, намагаються позбавити відповідачку ОСОБА_3 права на належне їй майно.

23.01.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, визнано обов`язковою явку в судове засідання позивачки ОСОБА_1 ; відмовлено у визнанні обов`язковою явку в судове засідання відповідача ОСОБА_5 ; витребувано у адвоката Черниш О.М. для огляду в судовому засіданні договір про надання правничої допомоги ОСОБА_1 №2/07 від 18.07.2023 року.

У судовому засіданні сторона позивачки позовні вимоги підтримали, просила задовольнити. Допитана в судовому засіданні за її згодою в якості свідка ОСОБА_1 підтвердила всі обставини, зазначені в позові.

У судовому засіданні представниця відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 щодо позовних вимог заперечила у повному обсязі, просила відмовити.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 23.01.2020 року укладено Договір купівлі продажу земельної ділянки: за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:025:0065 площею 0,2000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигрін Андрієм Олеговичем в реєстрі за №2279.

Пунктом 1.1. Договору передбачено, що Продавець передає належну йому на праві власності земельну ділянку у власність Покупцю, а покупець приймає земельну ділянку і сплачує за це обговорену даним договором грошову суму.

Відповідно до п. 1.2. Договору, предметом договору є земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:025:0065 площею 0,2000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно п.2.1. Договору продаж земельної ділянки проводиться за 501218,60 грн. що становить 20600 дол. США згідно курсу НБУ станом на 23.01.2020 року, з яких:

- 100243,72 грн., що еквівалентно 4120 дол. США покупець сплачує продавцю в день підписання договору;

- залишок грошових коштів, а саме 400 974,88 грн., що еквівалентно 16480 дол. США сплачується покупцем рівними платежами не пізніше 23 числа кожного місяця протягом 4 (чотирьох) місяців починаючи з березня місяця 2020 року по червень 2020 року, а саме по 4 120 дол. США.

Факт повного та остаточного розрахунку за цим договором між сторонами буде підтверджуватись заявою про повний розрахунок, справжність підпису на якій буде посвідчена нотаріально.

Відповідно до п.5.4. Договору, право власності на земельну ділянку підлягає державній реєстрації. Право власності на земельну ділянку у покупця виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Згідно Витягу від 23.01.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний №197417465, право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:025:0065 зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 50782755 від 23.01.2020 року.

Таким чином, за вказаним договором купівлі-продажу, відповідач зобов`язаний був сплатити залишок суми у розмірі 400974,88 грн. не пізніше 23 червня 2020 року.

Однак, вказану суму відповідач не сплатив, свої зобов`язання тим самим не виконав, чим порушив п. 2.1. Договору №2279 та права та законні інтереси позивачки.

Вказаний факт підтверджений позивачкою, допитаною в якості свідка в судовому засіданні, визнаний відповідачем ОСОБА_5 в його письмовій заяві, поданій до суду, не спростований відповідачкою ОСОБА_3 , яка заперечувала проти задоволення позову з мотивів проведення повного розрахунку між сторонами договору.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин (п.п.1, 2,3 ч.1 ст.264 ЦПК України).

Спірні правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, відповідач не виконав свого зобов`язання за договором щодо розрахунку за придбану земельну ділянку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

За загальним правилом (частина перша статті 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно із частиною другою статті 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов`язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (частина друга статті 692 ЦК України).

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами(частина третя статті 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 ЦК України.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Такий висновок зробив Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 16 ЦК України розірвання порушеного договору є способом захисту цивільних прав, оскільки розірвання кредитором порушеного договору спрямоване на припинення правовідношення у такому договорі. Такий спосіб захисту (1) застосовується у відповідь на порушення боржником договору (2) застосовується з ініціативи кредитора (3) спрямований на захист прав кредитора та (4) позбавляє боржника певних суб`єктивних прав. У такому разі боржник позбавляється права вимагати виконання договору кредитором, оскільки розірвання договору тягне для боржника, який допустив порушення, цілком конкретний негативний наслідок - він позбавляється суб`єктивних прав, наданих йому договором.

Відповідно до статті 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права від порушень і протиправних посягань. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. Водночас частина друга статті 13 ЦК України встановлює загальне правило, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Таким чином, частина друга статті 651 ЦК України дозволяє розірвання договору лише тоді, коли порушення має істотний характер, оскільки має дотримуватися принцип пропорційності порушення і відповідальності.

Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 09.12.2020 у справі № 199/3846/19.

Невиконання відповідачем ОСОБА_5 умов договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: несплата грошових коштів за придбання земельної ділянки, є істотним порушенням умов договору, що спричинило значну шкоду позивачці та виражається у неотриманні грошових коштів за проданий товар.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: земельної ділянки кадастровий номер: :02:025:0065 площею 0,2000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), сторони дотрималися форми оспорюваного щодо його нотаріального посвідчення; однак відповідач ОСОБА_5 взятого на себе зобов`язання у зазначений договором строк не виконав, яке ним не оспорюється, у зв`язку з чим договір купівлі-продажу підлягає розірванню через невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, а саме: не здійснення оплати за об`єкт нерухомого майна.

Вказаний договір купівлі-продажу був укладений у період перебування відповідачів у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). Той факт, що чоловік і дружина не врахували відповідних боргових зобов`язань при укладенні договору про поділ майна подружжя, не може доводити відсутність цих спільних боргових зобов`язань у колишнього подружжя.

Колегія підтримала висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 27 квітня 2016 р. у справі № 537/6639/13-ц та від 14 вересня 2016 р. у справі № 334/5907/14-ц про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів

Позивач довів обставини, що дають підстави для розірвання договору відповідно до частини другої статті 651 ЦК України, а саме: істотність порушення відповідачем умов договору, завдання позивачеві шкоди, внаслідок якої позивач позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору, що є підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Набуте майно, а саме земельна ділянка підлягає поверненню Позивачу.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені, - з відповідача підлягає стягненню в користь держави сума судового збору у розмірі 2004,87 з кожного.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки та ін. задовольнити.

Розірвати договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигрін А. О. 23.01.2020 року, номер в реєстрі 2279.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:025:0065, площею 0,2. га. та зареєструвати право власності за попереднім власником ОСОБА_1 .

Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 2004,87 грн. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня проголошення рішення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В.Висоцька