Провадження 2/193/157/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 квітня 2024 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Томинця О.В.,

при секретарі судового засідання Авдонькіної Л.Є.,

за участі: відповідачки ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

25 січня 2024 року представник ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказував, що 10.11.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №2562854, а 19.07.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №19072023, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги та приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 19.07.2023 до Договору факторингу №19072023 від 19.07.2023, ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 43531,6 грн, з яких: 14 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 29531,6 грн - сума заборгованості за відсотками.

Окрім того, 23.11.2021 між ТОВ "ФК "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір позики № 77963116. Відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за вказаним договором також належним чином не виконала. 14 червня 2021 року між ТОВ "ФК "1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого позивач набув право вимоги, зокрема, за вищевказаним договором позики від 23.11.2021, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за яким складає у загальному розмірі 51312,6 грн, з яких: 18 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 33312,6 грн - заборгованість за відсотками.

У зв`язку з чим, просить стягнути із відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № 2562854 від 10.11.2021 у розмірі 43531,6 грн., та за кредитним договором № 77963116 від 23.11.2021 у розмірі 51312,6 грн., а також понесені судові витрати.

Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 30.01.2024 відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи у спрощеному позовному провадження з викликом сторін.

Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористався, просив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, за відсутності представника банку, що підтверджено відповідним клопотанням викладений у прохальній частині позову.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов визнала частково, зокрема висловила свою незгоду із розміром нарахованих відсотків за користування кредитом, оскільки вони є завищеними і такими, що нараховані поза межами дії кредитного договору, при цьому додатково вказала, що дійсно кошти отримувала, користувалась ними, однак не здійснювала будь-якого погашення, оскільки отримує мінімальну заробітку плату працюючи завідуючою Запорізької сільської бібліотеки, має на утриманні трьох малолітніх дітей, і тому, маючи тяжкий майновий стан, вона не могла погашати кредити.

Фактичні обставини справи.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доведеність позовних вимог, розмір заборгованості, набуття новим кредитом права вимоги до боржника покладається процесуальним законом у справах цієї категорії на позивача.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що 10.11.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Кредитний Договір №2562854, відповідно до положень якого відповідачу було надано кредит у безготівковій формі у розмірі 14000,00 грн, шляхом перерахунку на реквізити платіжної картки, із строком кредиту 30 днів, зі встановленою відсотковою ставка за користування кредитом за день 1,99 % в день застосовується:

- у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки;

- у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою клієнту, відповідно до п. 4.1 договору;

- у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація, відповідно до п. 4.2 договору (а.с. 7 на звороті).

Відповідно до п. 2 договору кредит надається Товариству у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної карти № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані клієнтом Товариству з метою отримання кредиту (а.с. 8).

Згідно п. 3.1. договору визначено порядок нарахування процентів, який здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації/автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяць та у році, тобто метод «факт/факт» (а.с. 8).

Окрім того, відповідно до п. 3.3 договору встановлено, що розмір процентної ставки встановленої п. 1.4 договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку.

Договір № 2562854 від 10.11.2021 укладений сторонами шляхом його підписання відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Х209 10.11.2021 об 11:01:41 (а.с. 13 на звороті).

Згідно додатку № 1 до договору № 2562854 від 10.11.2021 визначено загальну вартість кредиту для клієнта та реальну річну проценту ставку за договором про споживчий кредит, з якого вбачається, що сума платежу за розрахунковий період складе 22 358 грн., сума процентів за користування кредитом складе 8358 грн та реальна річна процентна ставка складе 29653,85 % річних і визначена загальна вартість кредиту на рівні 22 358 грн. (а.с. 14). Вказаний додаток також підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Х209.

19.07.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу № 19072023, у відповідності до змісту якого, до позивача перейшло право вимоги до боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 , зазначене підтверджується також актом передачі реєстру боржників за договором факторингу № 19072023 від 19.07.2023, а також витягом з реєстру боржників (а.с. 17-20).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 2562854 від 10.11.2021 за період часу з 19.07.2023 по 31.12.2023 ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням нею зобов`язань щодо погашення боргу за вищевказаним договором виникла заборгованість на загальну суму 43 531,6 грн, з яких: 14000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 29531,60 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 22).

Крім того, встановлено, що 23.11.2021 між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та відповідачем було укладено в електронній формі договір № 77963116 про надання коштів у позику на умовах повернення її в кінці строку позики.

Відповідно до умов договору, який відповідач підписала власним електронним підписом. За умовами вказаного договору позики відповідачу було надано кредит в розмірі 18000 грн, строком на 30 днів, з фіксованою відсотковою ставкою за користування кредитними коштами: знижена відсоткова ставка 0,796 %, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70% та орієнтовна річна процентна ставка 1253,68 %. (а.с. 28).

Відповідно п. 4 договору визначено що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Відповідно до умов договору вказано, що позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуг.

Договір № 77963116 від 23.11.2021 укладений сторонами шляхом його підписання відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором adz3o66P7q (а.с. 28 на звороті).

Згідно додатку № 1 до договору позики № 77963116 від 23.11.2021 визначено загальну вартість кредиту для споживача та реальну річну проценту ставку про споживчий кредит, згідно якого визначено проценти за користування кредитом у розмірі 4298, 40 грн., реальна річна процента ставка % визначена на рівні 1253, 68 та загальна вартість кредиту визначена на рівні 22298,40 грн. (а.с. 28 на звороті).

14 червня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" було укладено договір факторингу № 14/06/21 та додаткові угоди № 2 від 28.07.2021 та № 12 від 27.10.2021 відповідно, згідно до якого позивач набув право вимоги, зокрема, і за вищевказаним договором позики №77963116 від 23.11.2021 (а.с. 29-33).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У визначені статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що позикодавець належним чином виконав взяті на себе за вищевказаними договорами виконав у повному обсязі, що відповідачем не заперечувалось і у судовому засіданні.

Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому, згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) вбачається, що абзац 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Згідно з положенням частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Суд зауважує, що у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

У судовому засіданні не надано доказів того, що відповідач повернула суму позики первісному позикодавцю, або правонаступникам, водночас відповідачем не спростовано факт того, що вона не здійснювала жодного платежу з погашення кредитної засборгованості, користувалась наданими коштами позивачем у встановлений договорами строк ні кредитні кошти ні відсотки не сплатила.

З матеріалів справи вбачається, що кредитні договори, які укладені 10.11.2021 № 2562854 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , від 23.11.2021 № 77963116 між ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , у своїх текстах, а також у додатках до основних договорів, паспорті умов споживчого кредитування складених кредитодавцем містять чіткі строки кредитування та розмір нарахованих відсотків, який підлягає сплаті ОСОБА_1 на період строку кредитування.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає неправомірне нарахування та стягнення процентів за укладеними договорами поза строком кредитування, тобто поза межами 30 денного строку дії кредитів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 10.11.2021 отримала від ТОВ «Лінеура Україна» фінансовий кредит № 2562854 в сумі 14000 грн. строком на 30 днів, тобто до 10.12.2021 зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,99 % в день, таким чином сума відсотків становить 8358 грн., яка розраховується наступним чином: сума отриманого кредиту 14000 х 1,99% = 278,6 грн. відсотки за один день користування кредитом; 278,6 х 30 днів = 8358 грн., загальна сума кредитної заборгованості становить: 14 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 8358,00 грн сума заборгованості за процентами.

Окрім того, 23.11.2021 № 77963116 від ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» ОСОБА_1 отримала позику в сумі 18000 грн. строком на 30 днів, тобто до 23.12.2021 зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,70 %, сума відсотків становить 14580 грн., загальна сума боргу складатиме 32580 грн.

Проценти за кредитним договором № 2562854 від 10.11.2021 та договором позики № 77963116 від 23.11.2021, нараховувались після 10.12.2021 та після 23.12.2021 відповідно, тобто строку на який укладався Договір позики, повинно бути припинене, так як у первісного кредитора, а в подальшому у позивача після закінчення строку на який укладався Договір позики виникло право на отримання від позичальника інфляційних втрат та 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не процентів, передбачених договором, як плату за користування позикою.

Порушення відповідачкою строків повернення кредиту за даним договором, не має наслідком нарахування та стягнення з відповідачки відсотків, визначених за даним договором, оскільки вони нараховуються в межах строку дії договору позики.

Проте має наслідком виникнення у первісного кредитора та у позивача права на стягнення з відповідачки інфляційних втрат та 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не процентів, передбачених договором, як плату за користування кредитом. Але вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних позивачем не заявляються.

Розподіл судових витрат.

Крім цього, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути на користь позивача судові витрати понесені останнім на оплату судового збору, але пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому, оскільки позов підлягає задоволенню лише на 57,92% від заявлених вимог, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1753 грн. 81 коп.судового збору.

Керуючись ст. 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за кредитним договором № 2562854 від 10.11.2021 у розмірі 22 358 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 14 000 грн. та заборгованість за відсотками - 8 358 грн., а також заборгованість за кредитним договором № 77963116 від 23.11.2021 у розмірі 32 580 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 18 000 грн. та заборгованість за відсотками - 14 580 грн., а всього заборгованості за цими договорами на суму 54 938 (п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот тридцять вісім) гривень 00 коп.

У задоволені решти частини вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" судовий збір пропорційно до задоволеної суми позову, що складає 1753 (одна тисяча сімсот п`ятдесят три) гривні 81 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повний текст рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подачі апеляційної скарги - якщо така скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", , місце знаходження: вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН: НОМЕР_2 , зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлений 25 квітня 2024 року.

Суддя О.В. Томинець