П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 лютого 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Мацунича М.В. і Фазикош Г.В.,

з участю секретаря Гусоньки З.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 листопада 2023 року (у складі судді Придачука О.А.) за об`єднаним позовом ОСОБА_3 , законним представником якої є ОСОБА_4 , до державного реєстратора Баранинської сільської ради Мочара Івана Івановича, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації нерухомого майна, визнання незаконними прав на задоволення в позасудовому порядку вимог іпотекодержателя і зобов`язання вчинити певні дії та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_6 та Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю і вселення, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

-визнати рішення державного реєстратора Баранинської сільської ради Мочара Івана Івановича про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , № 39893745 від 27.02.2018 р. недійним із дня його прийняття;

-визнати незаконними дії державного реєстратора Баранинської сільської ради Мочара Івана Івановича про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , № 39893745 від 27.02.2018 р.;

-скасувати рішення державного реєстратора Баранинської сільської ради Мочара Івана Івановича про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , № 39893745 від 27.02.2018 р.;

-скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , № 39893745 від 27.02.2018 р., зареєстровану державним реєстратором Баранинської сільської ради Мочаром Іваном Івановичем;

-скасувати свідоцтво № 375, видане приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Йосипчук К.П. на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

-скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , вчинену на підставі свідоцтва № 375, виданого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Йосипчук К.П.;

-зобов`язати посадових осіб реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 ;

-зобов`язати посадових осіб реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 ;

-зобов`язати посадових осіб реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції внести запис про реєстрацію права власності за позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

-визнати незаконним право на задоволення в позасудовому порядку вимог іпотекодержателя відповідача 2, через сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців, який має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Заявлені вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

06.11.2017 р. апеляційним судом Закарпатської області постановлено ухвалу по справі № 308/12448/13-ц, якою залишено в силі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.05.2017 р. У цьому рішенні суд вирішив позовні вимоги ОСОБА_1 до малолітньої ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , задовольнити частково, а саме: в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в межах вартості спірного майна, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з визначенням початкової ціни реалізації 917400 грн. Одночасно рішення відтерміновано через неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру) на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Однак, державний реєстратор Баранинської сільської ради Мочар І.І. здійснив незаконну державну реєстрацію права власності на вказану квартиру на користь ОСОБА_1 шляхом прийняття рішення № 39893745 від 27.02.2018 р., про яку позивач та її законний представник дізналися від нового власника квартири ОСОБА_1 , який змушував їх виселитися з квартири протягом місяця.

Указана державна реєстрація підлягає скасуванню, оскільки:

-у даній справі звернення стягнення на квартиру позивача як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем не може бути здійснено не у примусовому порядку, оскільки вже є рішення суду щодо стягнення предмету іпотеки;

-для перереєстрації права власності на підставі іпотечного застереження іпотекодержатель серед іншого повинен подати державному реєстратору копію вимоги про усунення порушень, докази її направлення та отримання іпотекодавцем. Однак, таких документів у справі не було і не може бути, оскільки позивач та його законний представник у квітні травні 2015 р. перебували у місті Києві, про що свідчить довідка з місця навчання позивача. Ні підпису позивача, ні її законного представника на повідомленні про вручення немає;

-згідно з роз`ясненнями ВСУ № 21-1458а16 від 11.04.2017 р. іпотекодержатель повинен був направити вимогу цінним листом, а так зване повідомлення про вручення містить інформацію про рекомендований лист, що також є порушенням порядку державної реєстрації. Іпотекодержатель не направляв жодної вимоги про усунення порушень, а нібито направив повідомлення про застосування застереження, що є порушенням порядку реєстрації, оскільки зазначений документ жодним нормативним актом не передбачений. Отже, іпотекодержатель не направляв 30.04.2015 р., а відповідно позивач не отримував 04.05.2015 р. письмової вимоги про усунення порушень, а рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення з нібито підписами законного представника позивача є підробкою;

-висновок про вартість квартири, здійснений приватним підприємцем ОСОБА_7 від 01.02.2018 р., який був використаний для проведення реєстрації, є недійсним у зв`язку з тим, що його замовником є ОСОБА_8 згідно з довіреністю НАК № 203733 від 25.10.2014 р., зареєстрованою у реєстрі за № 2992, а строк дії довіреності закінчився 25.11.2017 р., тобто був замовлений майже через три місяці після закінчення повноважень;

-також у даному випадку є навмисне порушення державним реєстратором обов`язку перевірки (використання) даних Єдиного державного реєстру судових рішень, передбаченого ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки в ЄДРСР міститься і ухвала апеляційного суду Закарпатської області від 06.11.2017 р., і рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.05.2017 р. у справі № 308/12448/13-ц.

Окрім того, позивач посилається на порушення строку пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і зазначає, що відповідач не мав права здійснювати реєстрацію права власності на квартиру на ОСОБА_1 поза межами шестимісячного строку, встановленого ст. 1281 ЦК України.

04.05.2018 р. приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. учинено виконавчий напис № 473 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 100000,00 грн. та 2000 грн., сплачених за вчинення виконавчого напису. З цього приводу приватним виконавцем Крегулом І.І. відкрито виконавче провадження № 56346036.

07.05.2018 р. до приватного виконавця надійшла заява ОСОБА_1 про звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом передачі нерухомого майна ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом. ОСОБА_1 як боржник визначив вартість майна в сумі 102000,00 грн.

10.05.2018 р. до приватного виконавця надійшла заява ОСОБА_2 , в якій остання погоджує передачу майна та погоджується прийняти в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Унаслідок зазначених дій приватним виконавцем була винесена постанова про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 10.05.2018 р., якою передано відповідачу ОСОБА_2 вказану квартиру. На підставі вказаної постанови ОСОБА_2 11.05.2018 р. отримала свідоцтво № НОМЕР_1 , видане приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Йосипчук К.П. на нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважає, що відповідач ОСОБА_1 не мав правових підстав для набуття права власності на зазначене майно та відчуження його відповідачу ОСОБА_2 .

У грудні 2018 р. ОСОБА_2 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом, у якому просить:

-визнати ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 ;

-вселити ОСОБА_2 у належну їй на праві власності вищевказану кватиру та виселити з указаної квартири ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 без надання іншого житлового приміщення.

Заявлені вимоги обґрунтовані такими обставинами.

ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де залишаються бути зареєстрованими ОСОБА_4 , 1974 р. народження, ОСОБА_3 , 2007 р. народження, ОСОБА_6 , 1985 р. народження, ОСОБА_9 , 2011 р. народження та ОСОБА_10 , 2013 р. народження.

На цей час у квартирі фактично проживає відповідачка ОСОБА_4 зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_3 та повнолітньою донькою ОСОБА_5 , які не є членами сім`ї нового власника, в зв`язку з чим їх проживання і реєстрація порушує правомочності власника, а також осіб, яких він уповноважив на проживання у квартирі. Вирішити з відповідачами питання звільнення квартири в добровільному порядку не вдається.

Окрім того, фактичне користування квартирою відповідачами створює для позивачки фінансове навантаження, так як рахунки переоформлено на власника і остання вимушена в силу закону та договору оплачувати послуги, якими вона не користується.

Відповідачі забезпечені в м. Ужгороді житловим приміщенням. Так, у 2014 р., коли квартира перебувала в іпотеці ПАТ «УкрСиббанк», відповідачі мали ще одну квартиру в АДРЕСА_2 , яку протягом останніх трьох років відчужили на ім`я ОСОБА_11 , який доводився братом чоловіка і батька відповідачів відповідно.

Відповідачка оскаржувала в адміністративному порядку правомірність набуття права власності, але наказом Мінюcту від 02.10.2018 р. № 3585/1 скарги ОСОБА_4 на дії державних реєстраторів залишено без задоволення.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 04.12.2019 р. обидві цивільні справи об`єднані в одне провадження.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.11.2023 р. позов ОСОБА_3 задоволено частково:

-визнано рішення державного реєстратора Баранинської сільської ради Мочара Івана Івановича про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , № 39893745 від 27.02.2018 р. недійсним з дня його прийняття;

-скасовано рішення державного реєстратора Баранинської сільської ради Мочара Івана Івановича про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , № 39893745 від 27.02.2018 р.;

-скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , № 39893745 від 27.02.2018 р., зареєстровану державним реєстратором Баранинської сільської ради Мочар Іваном Івановичем;

-скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , вчинене на підставі свідоцтва № 375, виданого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Йосипчук К.П.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції із підстав, передбачених ст. 376 ч. п.1-п.4 ЦПК України, та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, а також вирішити питання судових витрат.

Узагальнені доводи скарги зводяться до такого:

-підставою виникнення права власності за ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно (квартиру) є іпотечний договір від 21.09.2007 р. № 0 та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 30.04.2015 р., тобто іпотекодержатель скористався позасудовим способом звернення стягнення;

-державним реєстратором прийнято оскаржувані рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно (предмет іпотеки) за ОСОБА_1 на підставі іпотечного договору, яке містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя і повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки;

-суд не взяв до уваги, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті» застосовується при одночасній наявності усіх перерахованих у ньому умов (постанова ВС від 01.10.2020 р. у справі № 761/24810/14-ц);

-суд не врахував, що відчуження об`єктів нерухомого майна, власником яких є іпотекодавець та які не є предметом іпотеки, з метою умисного створення обставин, які б виключили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі дії мораторію, передбаченого згаданим Законом, є зловживанням цивільними правами;

-з позовом про витребування майна (квартири) з чужого незаконного володіння позивач не зверталася і судом взагалі не досліджувалося питання набуття ОСОБА_2 права власності на майно та обставини для витребування цього майна (зокрема, питання добросовісності набувача), тобто позивач обрала неналежний спосіб захисту.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить у частині вимог ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції змінити і відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 у повному обсязі, а в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 скасувати і позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Узагальнені доводи скарги зводяться до такого:

-суд першої інстанції, скасовуючи реєстрацію права власності за ОСОБА_2 без вирішення питання законності переходу права власності на майно до апелянта, допустив порушення норм матеріального та процесуального права і не врахував висновків ВПВС у подібних правовідносинах;

-як убачається із матеріалів справи, з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння позивачка не зверталася;

-помилковим є висновок суду першої інстанції про обрання позивачем ефективного способу захисту порушеного права шляхом скасування рішення державного реєстратора та запису про право власності на квартирі за ОСОБА_2 ;

-судом також не враховано, що позивачка ОСОБА_3 є спадкоємцем іпотекодавця ОСОБА_13 (помер у 2010 р.), у зв`язку з чим її відповідальність обмежується спадковим майном (спірною квартирою);

-реєстрація місця проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у квартирі по АДРЕСА_1 відбулася всупереч вимогам договору іпотеки та прямій забороні, передбаченій Законом № 898-IV.

Письмового відзиву на апеляційні скарги не подано.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Шпуганич В.П., підтримав апеляційні скарги в повному обсязі. Представник ОСОБА_3 і ОСОБА_4 адвокат Турецька Є.А., не визнала поданих скарг, подавши до апеляційного суду в переддень судового засідання письмові пояснення, які з урахуванням правових позицій ВПВС і ВС зводяться до законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Решта учасників справи не з`явилися, хоча про дату, час і місце такого були належно повідомлені, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (т.2, а.с.125-129).

Клопотання представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради (третьої особи без самостійних вимог) ОСОБА_14 про перенесення розгляду справи через потребу його участі в засіданні по кримінальній справі є бездоказовим.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 частково, суд першої інстанції виходив із того, що рішення державного реєстратора Баранинської сільської ради Мочара І.І. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , № 39893745 від 27.02.2018 р. прийняте з порушенням вимог Закону. Свідоцтво № 375, видане приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Йосипчук К.П., окремому скасуванню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позву ОСОБА_2 , суд першої інстанції констатував, що такі ґрунтуються на зареєстрованому за нею праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а тому враховуючи, що в ході розгляду справи судом встановлено порушення при реєстрації права власності на підставі договору іпотеки на вказану квартиру за ОСОБА_1 , що є підставою для скасування державної реєстрації за відповідачами права власності на вказану квартиру.

При цьому, судом були встановлені наступні факти й обставини.

21.09.2007 р. між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», яке змінило найменування на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_13 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого ОСОБА_13 отримав кредитні кошти для особистих потреб, а саме: придбання житлової нерухомості в сумі 64800 дол. США, що еквівалентно 327240,00 грн., зі сплатою 11,90 % річних з кінцевим терміном повернення 21.09.2037 р.

21.09.2007 р. за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу ОСОБА_13 купив у ОСОБА_15 квартиру АДРЕСА_3 .

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором того ж дня між ОСОБА_13 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір іпотеки № 0, за умовами якого ОСОБА_13 передав в іпотеку банку нерухомість квартиру загальною площею 65,3 кв. м, що належала іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_13 помер, а його спадкоємець малолітня донька ОСОБА_3 , прийняла у спадок квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що встановлено рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2017 р. у справі № 308/12448/13-ц, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 06.11.2017 р.

Згідно з указаним рішенням за результатами розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , в інтересах якої діє її законний представник мати ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалено в рахунок погашення заборгованості, що виникла у ОСОБА_13 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , перед ОСОБА_1 , який є правонаступником публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 21.09.2007 р., яка станом на 11.04.2010 р. (на момент смерті ОСОБА_13 ) складає 74992 (сімдесят чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто два) дол. США 58 центів США, що згідно з курсом НБУ станом на 02.11.2016 р. становить 1918310 (один мільйон дев`ятсот вісімнадцять тисяч триста десять) гривень 20 коп. (1 долар США = 25,58 грн.), з яких: 62305,10 дол. США заборгованість за кредитом, 12684,48 дол. США заборгованість за процентами), звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 0 від 21.09.2007 р. квартиру загальною площею 65,3 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлому ОСОБА_13 , спадкоємцем якого є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 , у межах вартості спадкового майна, успадкованого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті ОСОБА_13 . Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки квартири, загальною площею 65,3 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, визначивши початкову ціну реалізації предмету іпотеки у сумі 917400,00 грн. Також у вказаному рішенні зазначено, що рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Позичальник ОСОБА_13 отримав споживчий кредит в іноземній валюті, предмет іпотеки є постійним місцем проживання його спадкоємця ОСОБА_3 , житлова площа такого не перевищує межу, зазначену в Законі, а у ОСОБА_3 відсутнє інше житло.

27.02.2018 р. державний реєстратор прав на нерухоме майно Мочар І.І. за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, отриману 22.02.2018 р. о 14:56:41 за реєстраційним номером 26915823, прийняв рішення № 39893745 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки № 0, виданого 21.09.2007 р. АКІБ «УкрСибанк» та посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. за реєстровим № 2187; договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки, серія та номер: б/н, виданого 11.09.2014 р., видавник ПАТ «УкрСиббанк»/ТОВ, «Факторингова компанія ФК «Факторинг», посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. 11.09.2014 р. і зареєстрованого у реєстрі за № 2279; договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки, серія та номер: б/н, виданого 11.09.2014 р., видавник: ТОВ «Факторингова компанія ФК «Факторинг», ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. 11.09.2014 р. і зареєстрованого у реєстрі за № 2282.

У оскаржуваному рішенні державний реєстратор указав, що спадкоємець ОСОБА_3 має у власності нерухоме майно частку квартири АДРЕСА_4 , про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав від 27.02.2018 р., індексний номер документа 115507997.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвокат Турецька Є.А., пояснила, що інформаційна довідка індексний номер документа 115507997 від 27.02.2018 р. є сфальсифікованою.

Згідно з наданою представником позивача інформаційною довідкою № 351764752 від 25.10.2023 р. із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно видно, що право власності ОСОБА_3 на частки квартири за адресою: АДРЕСА_5 , припинено на підставі договору купівлі-продажу від 10.11.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. за реєстровим № 1324.

При перевірці за пошуком на сайті Мінюсту в розділі «перевірка документів державного реєстру речових прав на нерухоме майно» за інтернет адресою: http:// rrpdoc.informjust.ua/ інформаційна довідка індексний номер документа 115507997 від 27.02.2018 р., яка була взята державним реєстратором до уваги, не відображається.

З урахуванням преюдиційності фактів, установлених судом у рішенні Ужгородського міськрайонного суду 11.05.2017 р. у справі № 308/12448/13-ц, спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому в державного реєстратора були відсутніми підстави для проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки № 0 від 21.09.2007 р. в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Колегія суддів апеляційного суду, не заперечуючи встановлені судом першої інстанції факти й обставини по суті спору, не може погодитися із висновками суду через їх невідповідність обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та неврахування правових позицій ВПВС і ВС у подібних правовідносинах.

Згідно з положеннями ст. 263 ч.1, 2, 5 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає цим вимогам.

У спірних правовідносинах установлено, не оспорюється і не заперечується, що:

-21.09.2007 р. між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», яке змінило найменування на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_13 був укладений договір про надання споживчого кредиту і договір іпотеки, предметом якого є квартира загальною площею 65,3 кв. у АДРЕСА_1 .

- ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_13 помер, а його спадкоємець малолітня донька ОСОБА_3 , прийняла у спадок указану квартиру;

-11.09.2014 р. між ПАТ «УкрСиббанк» і ТзОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» укладений договір про відступлення права вимоги за договорами кредиту й іпотеки;

-11.04.2014 р. між ТзОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» і ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги за договором кредиту і договором іпотеки, тобто ОСОБА_1 став новим кредитором;

-Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.05.2017 р., яке набрало законної сили та є чинним, у рахунок погашення заборгованості, яка виникла в ОСОБА_13 перед ОСОБА_1 (74992.58 доларів США) звернуто стягнення на квартиру як предмет іпотеки;

-27.02.2018 р. ОСОБА_1 набув право власності на квартиру в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі застереження в іпотечному договорі;

-11.05.2018 р. власником квартири на підставі Свідоцтва АДРЕСА_6 стала ОСОБА_2 .

Отже, на момент звернення ОСОБА_3 , законним представником якої є ОСОБА_4 , до суду з цим позовом власником іпотечної квартири вже була ОСОБА_2 , тобто третя особа, яка не має договірних зобов`язань із іпотекодавцем (у нашому випадку ОСОБА_3 як правонаступник іпотекодавця ОСОБА_13 ).

У цьому контексті вирішальним є питання обраного позивачем способу захисту свого порушеного права, в зв`язку з чим колегія суддів зауважує таке.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.12.2022 р. у справі № 914/2350/18(914/608/20) виснувала, що коли після звернення стягнення на предмет іпотеки по статті 37 ЗУ «Про іпотеку», якщо майно все ще залишається на праві власності за іпотекодержателем, то в такому випадку належним способом захисту буде скасування рішення про державну реєстрацію. Якщо ж право власності на майно перейшло до третьої особи (відмінної від іпотекодержателя), то в такому випадку належним способом судового захисту буде витребування майна у наступного (чи останнього) власника без заявлення вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію.

Тобто, вимога про скасування рішення про державну реєстрацію не забезпечує належного судового захисту інтересів власника, який повинен заявити лише вимогу до останнього володільця про витребування майна і це є належним способом судового захисту.

До такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у постановах: від 23.11.2022 № 569/25197/21; від 23.11.2022 № 161/3482/21; від 06.05.2022 № 607/28363/19; від 16.02.2022 № 910/10440/19; від 09.02.2022 № 464/6174/18; від 19.01.2022 № 361/3222/19; від 19.01.2022 № 607/1588/20.21.12.2022 р.

Окрім того, на момент звернення до суду з позовом належним способом судового захисту при оскарженні перереєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем було скасування запису про право власності рішення про державну реєстрацію і лише з 16.01.2020 р. належним способом судового захисту в таких правовідносинах є скасування рішення про державну реєстрацію.

Таким чином, оскільки власником іпотечної квартири у АДРЕСА_1 , на момент пред`явлення позову була ОСОБА_2 як особа, відмінна від іпотекодержателя, то належним способом захисту у виниклому спорі є віндикаційний позов (витребування майна з чужого незаконного володіння), а не скасування державної реєстрації права власності.

Позовна вимога про витребування майна ОСОБА_3 , законним представником якої є ОСОБА_4 , в особі представника адвоката Турецької Є.А., не заявлялася.

Одночасно колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно процесуального статусу державного реєстратора, який може бути максимум третьою особою у справі, а не відповідачем, як то визначив позивач.

Однак, беручи до уваги неправильно обраний позивачем спосіб захисту, який нарівні з підставою і предметом позову та суб`єктним складом учасників справи є базовим елементом судового розгляду, то рішення суду першої інстанції належить скасувати в цілому (включно з результатами розгляду позову ОСОБА_2 , який у матеріально-правовому розумінні є похідним від наслідків розгляду позовних вимог ОСОБА_3 ) та ухвалити нове про відмову в позові через обрання позивачем неналежного способу захисту.

Згідно з вимогами ст. 5 ч.1, ч.2 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тобто, цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект щодо відновлення відповідних прав, свобод та інтересів настільки, наскільки це можливо. Суду завжди необхідно враховувати, до яких наслідків призведе застосування того чи іншого способу захисту: чи призведе це до тієї кінцевої мети, яку прагне досягнути позивач, звертаючись до суду.

Приватноправовими нормами визначено обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова ВС від 08.11.2023 р. у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23).

Отже, за результатами розгляду апеляційних скарг і відповідно до ст. 376 ч.1 п.3, п.4 ЦПК України рішення суду першої інстанції належить скасувати, а в позовах відмовити.

З приводу розподілу судових витрат колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України витрати, понесені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за подачу апеляційних скарг, належить покласти на позивача ОСОБА_3 , законним представником якої є ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1, п.2. п.3, п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково. 2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 листопада 2023 року скасувати. 3.У задоволенні об`єднаних позовів ОСОБА_3 , законним представником якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відмовити. 4.Стягнути з ОСОБА_3 , законним представником якої є ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 4228 (чотири тисячі двісті двадцять вісім) гривень 80 (вісімдесят) копійок у відшкодування судового збору за подачу апеляційної скарги. 5.Стягнути з ОСОБА_3 , законним представником якої є ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1057 (одна тисяча п`ятдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок у відшкодування судового збору за подачу апеляційної скарги. 6.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 7.Повне судове рішення складено 14.03.2024 р.

Судді: