Головуючий у І інстанції Ковбасюк О.О.
Провадження № 22-ц/824/4431/2024 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду міста Києва із позовом до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ виконувача обов`язків першого проректора Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» О. Жученка №1428-л від 30.06.2022 року «Про відсторонення від роботи», яким ОСОБА_1 , завідувача загальноуніверситетської лабораторії прекурсорів у складі хіміко-технологічного факультету, відсторонено від роботи з 30.06.2022 року на час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0004682.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалась на те, що вона працює завідувачем загальноуніверситетської лабораторії прекурсорів Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» (далі - Університет, НТУ «КПІ ім. І. Сікорського»).

30.06.2022 року виконуючим обов`язки першого проректора О. Жученком видано наказ №1428-л, яким позивачку відсторонено від роботи на час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0004682.

Як стало відомо позивачці, причиною видачі вказаного наказу стало те, що в Університету закінчився термін дії ліцензії на придбання, зберігання та використання прекурсорів, яка діяла з 08.09.2016 року по 08.09.2021 року та Солом`янським УП ГУНП у м. Києві 30.12.2021 року по даному факту розпочато кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 320 КК України.

Вказаний наказ позивачка вважає незаконним, оскільки жодних порушень вимог законодавства вона не вчиняла, незаконної діяльності щодо обігу прекурсорів вона не допускала, нею були вжиті заходи щодо продовження строку дії відповідної ліцензії у відповідності до покладених на неї посадових обов`язків.

Зокрема, 26.02.2021 року ОСОБА_1 підготувала на ім`я першого проректора Університету службову записку, у якій вказала про закінчення строку дії ліцензії на придбання, зберігання, використання прекурсорів 08.09.2021 року та необхідність у зв`язку з цим внесення змін до Статуту Університету та погодження їх з Управлінням по боротьбі з наркозлочинністю у м. Києві. Службова записка була підписана в.о. декана хіміко-технологічного факультету та належним чином зареєстрована.

Однак, за вказаною службовою запискою до моменту закінчення дії ліцензії університету уповноваженими службовими особами жодних своєчасних заходів вжито не було та наказом ректора Університету від 09.09.2021 року заборонено придбання та використання прекурсорів у будь-яких цілях. Після видачі наказу позивачка жодним чином не використовувала прекурсори, а разом із проректором опечатала бірками із підписами всі приміщення, у яких знаходяться прекурсори.

З огляду на наведене позивачка, вказуючи на відсутність в її діях будь-якої вини, вважає наказ про її відсторонення від роботи необґрунтованим, оскільки правові підстави для відсторонення у ньому не зазначено, що, на її думку, є підставою до визнання наказу незаконним та його скасування.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ виконувача обов`язків першого проректора Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» О. Жученка №1428-л від 30.06.2022 року «Про відсторонення від роботи», яким ОСОБА_1 , завідувача загальноуніверситетської лабораторії прекурсорів у складі хіміко-технологічного факультету, відсторонено від роботи з 30.06.2022 року на час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0004682.

Стягнуто з Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач НТУ «КПІ ім. І. Сікорського», через представника Казьмірову І.В., подав на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що суд першої інстанції неповно та неправильно з`ясував обставини, які мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, неправильно оцінив докази, порушив норми матеріального права, а відтак ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення.

Вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що з 08.09.2021 року після завершення терміну дії ліцензії відповідальні особи, в тому числі позивач, не вжили заходів щодо недопущення зберігання прекурсорів у лабораторії (наприклад, шляхом передачі прекурсорів відповідним державним органам або третім особам, які мають діючу ліцензію). Зазначене було зафіксовано в Акті перевірки інформації, викладеної у доповідній записці (від 30.05.2022 року № Сзаг/0501.01/0600.01/226/2022) від 06.06.2022 року, що став підставою для винесення наказу від 30.06.2022 року № 1428л, яким позивача було відсторонено від роботи на час проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0004682 з 30.06.2022 року.

В апеляційній скарзі відповідач також вказує, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що виходячи з доводів представника відповідача, наведених в запереченнях проти позову, позивачу ставиться у вину те, що вона не вжила заходів щодо продовження строку дії ліцензії на придбання, зберігання, використання прекурсорів. Водночас, відповідачем не доведено, яких саме заходів не було вжито позивачем та яким нормативно-правовим актом (загальним чи внутрішнім) такі обов`язки покладено на позивача. Зі змісту дослідженої судом посадової інструкції позивача не встановлено покладення на неї будь-яких обов`язків, пов`язаних із виконанням таких функцій.

З приводу таких висновків суду відповідач у скарзі зазначає, що позивачка не надала жодних доказів на підтвердження того, що вона зверталася до управління по боротьбі з наркозлочинністю у м. Києві за отриманням дозволу на використання об`єктів і приміщень, призначених для провадження господарської діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів і що їй було відмовлено у видачі такого дозволу через відсутність у статуті певного виду діяльності. За відсутності відмови управління по боротьбі з наркозлочинністю у м. Києві відсутні докази того, що позивачка не могла отримати вказаний дозвіл на використання об`єктів і приміщень на підставі діючого на той момент статуту університету.

На думку скаржника, позивачка безпідставно ініціювала службовою запискою від 26.02.2021 року необхідність внесення змін до статуту за відсутності будь-якого документального підтвердження такої необхідності. Станом на дату подання службової записки не було відмови у видачі дозволу на використання об`єктів і приміщень, призначених для провадження господарської діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

Таким чином, відсутні докази того, що дійсно була необхідність у внесенні змін до статуту. Відсутні докази того, що позивачка не могла отримати нову ліцензію на підставі діючого тоді статуту. Крім того, посилаючись на обставини щодо відсутності у статуті відповідного виду діяльності, позивачка навіть не надала копію статуту на підтвердження зазначеної обставини. Позивач так само не надала доказів того, що зі Статуту НТУУ «КПІ ім. І. Сікорського» від 21.11.2007 року було вилучено відомості, про які йдеться в службовій записці від 26.02.2021 року.

Однак, суд першої інстанції зробив висновок про обставини справи, виходячи з аргументів, про які у запереченнях на відповідь на відзив не йдеться, та зазначив про недоведеність обставин, на які відповідач не посилався, а відповідно і не мав доводити.

Таким чином, має місце неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Крім цього, відповідач у скарзі посилається на те, що згідно з п.п. 2.1, 2.2, 2.4, 2.5, 2.18 розділу «2. Завдання та обов`язки» посадової інструкції завідувача загальноуніверситетської лабораторії прекурсорів хіміко-технологічного факультету, завідувач лабораторії керує всіма видами діяльності лабораторії, забезпечує належну організацію роботи лабораторії, забезпечує належний облік прекурсорів, організовує роботу, яка пов`язана з обігом прекурсорів в університеті, забезпечує зберігання матеріальних цінностей лабораторії.

Відповідно до пунктів 2.7, 2.8, 3.4 Положення про загальноуніверситетську лабораторію прекурсорів хіміко-технологічного факультету, загальноуніверситетська лабораторія прекурсорів, яку очолює позивачка, здійснює отримання та видання розчинів прекурсорів, приготування розчинів прекурсорів різної концентрації для підрозділів Університету, проведення перевірки використання прекурсорів у підрозділах та контроль їх обліку.

Відповідно до п.п. 5.1., 5.4. Положення про лабораторію, позивач як завідувач лабораторією, організовує роботу за напрямами діяльності лабораторії та забезпечує додержання вимог чинного законодавства у процесі здійснення лабораторією діяльності з обігу, придбання, використання, зберігання прекурсорів.

Зазначає, що позивачем не доведено, яким нормативно-правовим актом (загальним чи внутрішнім) передбачені вжиті нею заходи (подання службової записки), які суд першої інстанції визнав такими, що відповідають покладеним на неї посадовим обов`язкам. Не вбачається встановлення таких заходів, виходячи зі змісту посадової інструкції, яка досліджувалась судом. Представник позивача під час розгляду справи не зміг пояснити, яким пунктом посадової інструкції передбачено подання службової записки.

Натомість, відповідно до пунктів 2.5, 2.6 посадової інструкції завідувача загальноуніверситетської лабораторії прекурсорів, з якою позивача було ознайомлено під розпис, позивач як завідувач загальноуніверситетської лабораторії прекурсорів: організовує роботу, яка пов`язана з обігом прекурсорів, оформлює правову документацію на відповідні види діяльності (ліцензія) (пункт 2.5); розроблює та узгоджує дозвільну документацію та проводить її реєстрацію у відповідних державних установах (пункт 2.6).

Жодних доказів того, що позивач оформлювала, подавала правову документацію, розроблювала та узгоджувала дозвільну документацію не було надано. До службової записки від 26.02.2021 року позивач не додала жодних документів, які б свідчили про необхідність внесення змін до статуту для отримання дозволу, ліцензії. Жодних доказів того, що діюча редакція статуту перешкоджала їй в отриманні дозволу, ліцензії не подано.

У відповіді на відзив позивач лише зазначила, що отримала інформацію від головного управління по боротьбі з наркозлочинністю у м. Києві про необхідність надання копії статуту із зазначенням видів діяльності. Однак, жодного документального підтвердження отримання такої інформації позивачем не надано.

Апелянт звертає увагу на те, що неналежне виконання позивачем своїх трудових обов`язків унеможливило функціонування загальноуніверситетської лабораторії прекурсорів хіміко-технологічного факультету, призвело до неправомірного зберігання залишків прекурсорів, а згодом ще й до проведення обшуку та вилучення залишків прекурсорів, оскільки після 08.09.2021 року зберігання прекурсорів у лабораторії не дозволялось, позивачу належало вжити заходів задля недопущення їх зберігання у лабораторії та, пов`язаного з цим, неналежного обліку прекурсорів (використання прекурсорів з 09.09.2021 року не здійснювалося згідно з наказом, який міститься в матеріалах справи).

Після спливу 08.09.2021 року строку дії ліцензії на «Придбання, зберігання, використання прекурсорів (списку 2 таблиці IV) «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» № 269 ліцензія на новий строк отримана не була, залишки прекурсорів не були передані третім особам (які мають відповідну ліцензію) чи знищені. Відповідно, це призвело до неправомірного зберігання залишків прекурсорів з 08.09.2021 року, що в свою чергу, призвело до їх вилучення. При цьому, таке вилучення позбавило позивача виконання трудових обов`язків відповідно до посадової інструкції та положення про лабораторію.

Таким чином, відсторонення позивача від роботи було обумовлено специфікою виконуваних нею трудових обов`язків і вимогами профільних нормативних актів.

Апеляційним судом виконаний процесуальний обов`язок щодо направлення позивачу копії апеляційної скарги та ухвали про відкриття апеляційного провадження. Таким чином, позивач, повідомлена про розгляд справи, не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо доводів і вимог апеляційної скарги відповідача до апеляційного суду не направила.

В судовому засіданні представник відповідача НТУ «КПІ ім. І. Сікорського» - Казьмірова І.В., апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Кузів Р.В., в апеляційному суді проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили апеляційну скаргу НТУ «КПІ ім. І. Сікорського» залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 працює завідувачем загальноуніверситетської лабораторії прекурсорів Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського».

30.06.2022року виконуючимобов`язкипершого проректора О. Жученком видано наказ №1428-л «Про відсторонення від роботи», яким позивачку відсторонено від роботи з 30.06.2022 року на час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0004682.

Також встановлено, що відповідно до Порядку придбання, перевезення, зберігання і використання прекурсорів у наукових та навчальних цілях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 529 від 19.06.2019, Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» використовує у навчальних та наукових цілях прекурсори, включені до Списку 2 Таблиці 4 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000. Зокрема, в Університеті функціонують структурні підрозділи, для провадження освітньої, наукової та науково-технічної діяльності яких необхідним є використання прекурсорів.

Отримання та видання розчинів прекурсорів, приготування розчинів прекурсорів різної концентрації для підрозділів Університету, проведення перевірки використання прекурсорів у підрозділах та контроль їх обліку здійснює загальноуніверситетська лабораторія прекурсорів хіміко-технологічного факультету відповідно до пунктів 2.7, 2.8, 3.4 Положення про загальноуніверситетську лабораторію прекурсорів хіміко- технологічного факультету Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського».

Відповідно до пункту 3 Порядку придбання, перевезення, зберігання і використання прекурсорів у наукових та навчальних цілях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №529 від 19.06.2019 року, заклади освіти та наукові установи повинні мати ліцензію на провадження відповідного виду діяльності згідно з пунктом 22 частини першої статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності».

Таким чином, для використання прекурсорів у наукових та навчальних цілях відповідач повинен мати відповідну ліцензію.

Встановлено, що на виконання вказаних вимог законодавства Національному технічному університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» було видано ліцензію на «Придбання, зберігання, використання прекурсорів (Списку 2 Таблиці IV) «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» №269, яка діяла з 08.09.2016 року по 08.09.2021 року.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про лабораторію одним з основних завдань загальноуніверситетської лабораторії прекурсорів хіміко-технологічного факультету, яку очолює позивач, є поновлення ліцензії на роботу з прекурсорами.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 працює завідувачем загальноуніверситетської лабораторії прекурсорів Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського».

26.02.2021 року ОСОБА_1 було підготовлено на ім`я першого проректора Університету службову записку, у якій повідомлено про закінчення строку дії ліцензії на придбання, зберігання, використання прекурсорів 08.09.2021 року та необхідність у зв`язку з цим внесення змін до Статуту Університету та погодження їх з Управлінням по боротьбі з наркозлочинністю у м. Києві.

При цьому, вказана службова записка була підписана в.о. декана хіміко-технологічного факультету О. Люнічевою та належним чином зареєстрована, що підтверджується її копією (а.с.13).

В подальшому, наказом ректора Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» від 09.09.2021 року заборонено придбання та використання прекурсорів у будь-яких цілях з 09.09.2021 року (а.с.14-15).

З матеріалів справи також вбачається, що 30.12.2021 року Солом`янським УП ГУНП у м. Києві розпочато кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 320 КК України.

30.06.2022 року в.о. першого проректора О. Жученком видано наказ №1428-л «Про відсторонення від роботи», яким ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 30.06.2022 року на час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0004682.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності передбачених законом підстав для відсторонення позивачки від роботи, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, а також гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За правилами ст. 46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Вказаною статтею встановлений вичерпний перелік випадків відсторонення працівника від роботи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 755/6458/15-ц (провадження № 61-18651св18).

Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством.

Зі змісту наказу №1428-л «Про відсторонення від роботи» вбачається, що ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 30.06.2022 року на час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0004682 на підставі ст. 46 КЗпП України.

Однак, з якої саме підстави, зазначеної у вказаній статті (поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмова або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; інший випадок, передбачений законодавством), у наказі не зазначено.

Представником відповідача під час розгляду справи в суді зазначалося, що позивачку було відсторонено на підставі ст. 46 КЗпП України, що було обумовлено специфікою виконуваних нею трудових обов`язків та вимогами профільних нормативних актів. Водночас, у чому саме полягає специфіка виконуваної позивачем роботи та вимоги яких саме профільних нормативних актів було порушено позивачкою, представником відповідача наведено не було.

Заперечуючи проти позовних вимог та обгрунтовуючи підстави відсторонення позивачки від роботи, відповідач, зокрема, посилався на те, що вона не вжила заходів щодо продовження строку дії ліцензії на придбання, зберігання, використання прекурсорів.

Водночас, відповідачем не доведено, яких саме заходів не було вжито позивачкою та яким нормативно-правовим актом (загальним чи внутрішнім) такі обов`язки на неї покладено.

Зі змісту наявної у справі посадової інструкції позивачки судом не встановлено покладення на неї будь-яких обов`язків, пов`язаних із виконанням таких функцій.

Так, відповідно до розділу «2. Завдання та обов`язки» посадової інструкції завідувач загальноуніверситетської лабораторії прекурсорів:

- керує всіма видами діяльності лабораторії з основного напряму діяльності відповідно до законодавства про освіту;

- забезпечує належну організацію роботи лабораторії, здійснення навчально-методичної роботи, спрямованої на підвищення професійної педагогічної майстерності працівників;

- забезпечує умови для впровадження навчальних планів і програм з дисциплін: загальна та неорганічна хімія та органічна хімія, надає методичну і консультативну допомогу;

- забезпечує облік та вхідний контроль прекурсорів, збереження та приготування розчинів прекурсорів різної концентрації для підрозділів Університету;

- організовує роботу, яка пов`язана з обігом прекурсорів, оформлює правову документацію на відповідні види діяльності (ліцензія);

- розроблює та узгоджує дозвільну документацію та проводить її реєстрацію у відповідних державних установах;

- організовує періодичні перевірки підрозділів Університету на використання прекурсорів та ведення обліку їх видачі;

- є членом комісії з перевірки знань з охорони праці при роботі в умовах підвищеної небезпеки та складає протоколи за результатами перевірки;

- здійснює контроль за використанням прекурсорів підрозділами Університету. Проводить інвентаризацію прекурсорів щоквартально;

- забезпечує виконання та дотримання вимог щодо охорони праці, техніки безпеки, санітарних норм, пожежної безпеки;

- виконує доручення першого проректора, начальника навчально-методичного відділу, декана факультету, пов`язані з виконанням посадових обов`язків;

- виконує Правила внутрішнього розпорядку Університету;

- підвищує професійну кваліфікацію в установленому порядку.

Забезпечує:

- розчинами прекурсорів різної концентрації підрозділи Університету;

- впровадження нової техніки з метою сприяння більш надійній економічній та безпечній роботі обладнання та оснащення;

- організацію навчання, інструктажу та періодичну перевірку знань персоналу;

- технічну підготовку роботи в лабораторії відповідно до норм техніки безпеки, охорони праці;

- зберігання матеріальних цінностей ЗЛП, списання застарілого обладнання та матеріалів;

- спілкування державною мовою України під час освітнього процесу.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про те, що зі змісту вищевказаного розділу посадової інструкції не вбачається покладення на завідувача загальноуніверситетської лабораторії прекурсорів будь-яких обов`язків, пов`язаних із контролем за зберіганням залишків прекурсорів після закінчення дії відповідної ліцензії.

Щодо посилань відповідача на порушення позивачем покладеного на неї обов`язку по оформленню правової документації на відповідні види діяльності (ліцензії), то з матеріалів справи вбачається, що 26.02.2021 року ОСОБА_1 було підготовлено на ім`я першого проректора Університету службову записку, у якій повідомлено про закінчення строку дії ліцензії на придбання, зберігання, використання прекурсорів 08.09.2021 року та необхідність у зв`язку з цим внесення змін до Статуту Університету та погодження їх з Управлінням по боротьбі з наркозлочинністю у м. Києві. Вказана службова записка була підписана в.о. декана хіміко-технологічного факультету О. Люнічевою та належним чином зареєстрована (а.с.13). Без внесення відповідних змін до Статуту із зазначенням у ньому про здійснення університетом певних видів господарської діяльності, пов`язаної з використанням прекурсорів, подальше оформлення ліцензії та погодження її з Управлінням по боротьбі з наркозлочинністю неможливе. При цьому, позивач, будучи завідувачем загальноуніверситетської лабораторії прекурсорів, вочевидь не мала можливості внести такі зміни у Статут університету самостійно, оскільки це не входить до її компетенції.

Враховуючи викладене, правильним є висновок суду про те, що позивачкою були вжиті заходи щодо продовження строку дії ліцензії у відповідності до покладених на неї посадових обов`язків, і доводи відповідача у цій частині є безпідставними.

Жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували покладення на позивачку будь-яких інших обов`язків, пов`язаних із забезпеченням роботи Університету у сфері використання прекурсорів, а також факту їх невиконання останньою, відповідачем не надано.

Крім цього, як встановлено судом першої інстанції, фактичною підставою для відсторонення ОСОБА_1 від роботи стало проведення в Університеті 30.05.2022 року обшуку в рамках кримінального провадження №0004682 та виявлення за результатами проведення такої слідчої дії залишків прекурсорів, щодо яких закінчився строк дії відповідної ліцензії.

Наведена обставина, зокрема, вбачається зі змісту оспорюваного наказу, у якому зазначено, що позивачку відсторонено від роботи з 30.06.2022 року на час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0004682.

Відсторонення від посади є одним із заходів забезпечення кримінального провадження (ст. 131 КПК України).

Положеннями ч.ч. 1 і 2 ст. 154 КПК України передбачено, що відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину. Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 цього Кодексу.

Разом із цим, ОСОБА_1 не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні №0004682, в рамках якого 30.05.2022 року в Університеті було проведено обшук та вилучено залишки прекурсорів.

Із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження №0004682 було допитано лише в якості свідка, після чого жодних судових повісток чи викликів вона ні від органу досудового розслідування, ні від суду не отримувала.

При вирішенні даного спору судом першої інстанції також враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 01.04.2020 року у справі №761/12073/18, у відповідності до якої відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати.

Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку.

Разом з тим за змістом статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом.

Такої підстави відсторонення, як проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, нормами статті 46 КЗпП України не передбачено.

Будь-якого іншого нормативно-правового акту, який би надавав право роботодавцю відсторонювати від посади працівника на зазначеній підставі, відповідачем не наведено.

З огляду на викладене, правильним є висновок суду про відсутність передбачених законом підстав для відсторонення позивачки від роботи, та, як наслідок, визнання наказу про її відсторонення незаконним та його скасування.

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені судом обставини справи та на підставі вищенаведених правових норм,оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, з огляду на доведеність факту порушення відповідачем вимог трудового законодавства при видачі наказу №1428-л від 30.06.2022 року про відсторонення позивачки від роботи, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання такого наказу незаконним та його скасування.

Аналізуючи викладене, колегія суддів вважає, що Подільський районний суд міста Києва, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, повно, всебічно та об`єктивно досліджено наявні у справі докази кожний окремо, а також у їх сукупності та взаємозв`язку, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, та з урахуванням доведеності позовних вимог ОСОБА_1 ухвалено обґрунтоване рішення про задоволення її позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки Подільським районним судом міста Києва рішення від 22 вересня 2023 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: