РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О. В.,

за участі секретаря судового засідання Янка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

про усунення перешкод у користуванні, володінні, розпорядженні власністю та стягнення моральної шкоди,

В засіданні приймали участь:

позивач: ОСОБА_1 ;

представник позивача: ОСОБА_4 ;

представник відповідача: Грабовський В. А.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні, володінні, розпорядженні власністю та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона є власником нерухомого майна: будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки, призначеної для обслуговування будинку. Право власності вона набула на підставі судового рішення про поділ майна подружжя. Справа розглядалася судами різних рівнів з 2014 року, і весь цей час відповідач, незважаючи на право спільної сумісної власності, чинив їй перешкоди у користуванні майном. Так, 31 березня 2023 року вона зареєструвала за собою право власності на виділені судом приміщення та земельну ділянку, що стверджується витягом з реєстру нерухомого майна. Проте, відповідач ОСОБА_2 , попри набрання 24 лютого 2022 року судовим рішенням законної сили, продовжує чинити їй перешкоди у користуванні та розпорядженні нерухомим майном, яке розташоване по АДРЕСА_1 , не допускаючи до нього, створюючи їй перешкоди у користуванні та розпорядженні майном і, попри її вимоги звільнити та надати їй доступ до нього, продовжує використовувати її майно в своїй господарській діяльності.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 квітня 2021 року у справі № 569/13242/14-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної часткової власності подружжя та поділ спільного майна подружжя задоволено частково і майно розділене між позивачем та відповідачем. Рішенням Рівненського міського суду від 15 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок з підсобними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя сторін із визначенням часток по 1/2 частині за кожним. Виділено на її користь в натурі зі спільної сумісної власності 47/100 частин об`єкта незавершеного будівництва з підсобними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , а саме: частину житлової добудови (А-1), що складається з житлової 1-4 площею 23, 9 м2; частину прибудови (а), що складається з коридору 1-5 площею 5,9 м2, ванної 1-6 площею 3,5 м2, кухні 1-7 площею 8,7 м2; погріб Літ. (Пг/А-І); вхідний ганок Літ. А2; 42% господарської будівлі Літ. (Б-2); 65% навісу з холодильником Літ. (Г); 85% огорожі Літ. (N-1); ворота Літ. (N-2); 55% замощення Літ. (І); септик Літ. (б/н) відповідно до розподілу, зазначеного у висновку судової інженерно-технічної експертизи № 50213/11 від 23 квітня 2015 року та позначеного в додатку синім кольором. Натомість, виділено відповідачу ОСОБА_2 в натурі зі спільної сумісної власності 53/100 частин об`єкта незавершеного будівництва з підсобними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , а саме: частину житлового будинку А-1, що складається із житлової 1-2 площею 21, 1 м2, житлової 1-3 площею 23, 3 м2, загальною площею 44,4 м2; частину прибудови (а), що складається з передньої 1-1 площею 9,2 м2; вхідний ганок Літ. (а1); 58% господарської будівлі Літ. (Б-2); тамбур Літ. (6-2); 35% навісу з холодильником Літ. (Г); 15% огорожі Літ. (N-1); хвіртку Літ. (N-3); 45% замощення Літ. (І) відповідно до розподілу, зазначеного у висновку судової інженерно-технічної експертизи № 50213/11 від 23 квітня 2015 року та позначеного в додатку зеленим кольором. Припинено право спільної сумісної власності подружжя сторін на об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок з підсобними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Визнано земельну ділянку площею 0,10 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташовану у АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Виділено ОСОБА_1 , як позивачці, в натурі зі спільної сумісної власності 1/2 частини земельної ділянки площею 0,10 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованої у АДРЕСА_1 , площею 500 м2, що має розміри по периметру за годинниковою стрілкою від північного кута в м: 51, 25-4, 52-5, 70-7, 26-4, 11-10 43-2 30- 14, 95-0, 95-0, 25-1, 46-7, 46-6, 70-7, 94-0, 98-2, 88-0. 07-1, 39-0,16-5,69- 1, 06-15, 57-3, 62 та позначена на плані в додатку до висновку судової інженерно-технічної експертизи № 50213/11 від 23 квітня 2015 року синім кольором. Виділено відповідачу в натурі зі спільної сумісної власності 1/2 частини земельної ділянки площею 0,10 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованої у АДРЕСА_1 , площею 500 м2, що має розміри по периметру за годинниковою стрілкою від північного кута в м: 11,09-19,15- 30,21-13,03-15,57-1,06-1,39-0, 07-2,28-0,98-7,94-6,70-7,46-1,46-0,25-0,95-14,95-2,30-10,43-4,11-8,59 та позначена на плані в додатку до висновку судової інженерно-технічної експертизи № 50213/11 від 23 квітня 2015 року зеленим кольором. Припинено право спільної сумісної власності подружжя сторін на земельну ділянку площею 0,10 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташовану у АДРЕСА_1 .

Постановою Рівненського апеляційного суду від 24 лютого 2022 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 квітня 2021 року по справі № 569/13242/14-ц було залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 09 листопада 2022 року по справі № 569/13242/14-ц рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 квітня 2021 року та Постанову Рівненського апеляційного суду від 24 лютого 2022 року залишено без змін. 08 червня 2022 року через невиконання рішення суду відповідачем, яке полягало у незвільненні майна позивачки та не допуску до нього, вона зверталася із заявою до поліції, щоб останнього притягнули до відповідальності. 05.04.2023 позивачка приїхала до свого майна, що знаходиться за адресою: по АДРЕСА_1 , де у неї з відповідачем стався конфлікт, так як останній не звільняв її приміщення та чинив їй перешкоди у доступі до її нерухомого майна. Тоді вона була змушена викликати працівників поліції з якими потрапила до своєї частки, де працювали невідомі позивачці особи, здійснювали виробництво м`ясних виробів. 05.05.2023 вона знову була змушена звертатися до поліції за отриманням допомоги в усуненні перешкод у володінні своїм майном, яке їй належить на підставі судового рішення. Також вона неодноразово усно, а також письмово зверталася до відповідача з вимогою не перешкоджати їй у її правах як власника. На що 19.04.2023 відповідач надіслав відповідь, у якій вимоги позивача щодо усунення перешкод задоволено не було. Користуючись нерухомим майном позивача відповідач пошкоджує його. Вказує, що в приміщенні антисанітарія, немає чим дихати від зіпсованих м`ясних відходів.

За наведеного позивач просить суд, усунути перешкоди у користуванні, володінні, розпорядженні належною їй власністю, а також стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану їй, як власнику майна, виходячи з розрахунку по десять тисяч гривень щомісячно, починаючи з 24.02.2022 і до винесення рішення судом.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26.06.2023 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

07 серпня 2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позивач є власником незавершеного будівництва, а не об`єкта нерухомого майна, як про це зазначає ОСОБА_1 . Зазначає, що відповідач не перешкоджає у використанні позивачем її майна, доказів на підтвердження протилежного позивач до суду не надала. ОСОБА_1 вправі вільно користуватися належною їй земельною ділянкою, відповідач у цьому не чинить будь-яких перешкод. Щодо моральної шкоди, яку просить стягнути позивач, представник відповідача зазначає про відсутність наданих позивачкою доказів завданої шкоди. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог через їх безпідставність.

Ухвалою суду від 09.11.2023 залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 12.12.2023 у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача відмовлено.

15 січня 2024 року представником відповідача ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позивач не надала суду доказів перешкоджання співвідповідачем у використанні як об`єкта незавершеного будівництва, так і земельної ділянки. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог через їх безпідставність.

26 січня 2024 року позивач подала відповідь на відзив, в якій зазначає, що співвідповідачі користуються майном, що фактично належить їй, просить позовні вимоги задовольнити.

Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову, враховуючи те, що позивачем не доведено, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні майном.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши надані у справі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.11.1981, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.02.2013 у справі №1715/20959/12 було розірвано.

Крім того, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 квітня 2021 року у справі № 569/13242/14-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної часткової власності подружжя та поділ спільного майна подружжя задоволено частково, визнано об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок з підсобними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя сторін із визначенням часток по 1/2 частині за кожним. Виділено на користь позивача в натурі зі спільної сумісної власності 47/100 частин об`єкта незавершеного будівництва з підсобними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , а саме:

частину житлової добудови (А-1), що складається з житлової 1-4 площею 23, 9 м2; частину прибудови (а), що складається з коридору 1-5 площею 5,9 м2, ванної 1-6 площею 3,5 м2, кухні 1-7 площею 8,7 м2; погріб Літ. (Пг/А-І); вхідний ганок Літ. А2; 42% господарської будівлі Літ. (Б-2); 65% навісу з холодильником Літ. (Г); 85% огорожі Літ. (N-1); ворота Літ. (N-2); 55% замощення Літ. (І); септик Літ. (б/н) відповідно до розподілу, зазначеного у висновку судової інженерно-технічної експертизи № 50213/11 від 23 квітня 2015 року та позначеного в додатку синім кольором.

Виділено відповідачу ОСОБА_2 в натурі зі спільної сумісної власності 53/100 частин об`єкта незавершеного будівництва з підсобними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , а саме:

частину житлового будинку А-1, що складається із житлової 1-2 площею 21, 1 м2, житлової 1-3 площею 23, 3 м2, загальною площею 44,4 м2; частину прибудови (а), що складається з передньої 1-1 площею 9,2 м2; вхідний ганок Літ. (а1); 58% господарської будівлі Літ. (Б-2); тамбур Літ. (6-2); 35% навісу з холодильником Літ. (Г); 15% огорожі Літ. (N-1); хвіртку Літ. (N-3); 45% замощення Літ. (І) відповідно до розподілу, зазначеного у висновку судової інженерно-технічної експертизи № 50213/11 від 23 квітня 2015 року та позначеного в додатку зеленим кольором.

Припинено право спільної сумісної власності подружжя сторін на об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок з підсобними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Визнано земельну ділянку площею 0,10 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташовану у АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Виділено ОСОБА_1 , як позивачу, в натурі зі спільної сумісної власності 1/2 частини земельної ділянки площею 0,10 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованої у АДРЕСА_1 , площею 500 м2, що має розміри по периметру за годинниковою стрілкою від північного кута в м: 51, 25-4, 52-5, 70-7, 26-4, 11-10 43-2 30- 14, 95-0, 95-0, 25-1, 46-7, 46-6, 70-7, 94-0, 98-2, 88-0. 07-1, 39-0,16-5,69- 1, 06-15, 57-3, 62 та позначена на плані в додатку до висновку судової інженерно-технічної експертизи № 50213/11 від 23 квітня 2015 року синім кольором.

Виділено відповідачу в натурі зі спільної сумісної власності 1/2 частини земельної ділянки площею 0,10 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованої у АДРЕСА_1 , площею 500 м2, що має розміри по периметру за годинниковою стрілкою від північного кута в м: 11,09-19,15- 30,21-13,03-15,57-1,06-1,39-0, 07-2,28-0,98-7,94-6,70-7,46-1,46-0,25-0,95-14,95-2,30-10,43-4,11-8,59 та позначена на плані в додатку до висновку судової інженерно-технічної експертизи № 50213/11 від 23 квітня 2015 року зеленим кольором.

Припинено право спільної сумісної власності подружжя сторін на земельну ділянку площею 0,10 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташовану у АДРЕСА_1 .

Постановою Рівненського апеляційного суду від 24 лютого 2022 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 квітня 2021 року по справі № 569/13242/14-ц було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 09 листопада 2022 року по справі № 569/13242/14-ц рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 квітня 2021 року та Постанову Рівненського апеляційного суду від 24 лютого 2022 року залишено без змін.

Позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_2 невиконує рішення суду, яке полягає у незвільненні її майна та не допуску до нього, у зв`язку з чим вона зверталася до правоохоронних органів з відповідними заявами.

Відповідно до листа № 13094/200/04-2023 від 18.04.2023 з ГУ Національної поліції в Рівненській області Рівненське районне управління поліції, на повідомлення позивача шодо її конфлікту з ОСОБА_2 , який не допускав її до спільного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зазначається, що така подія зареєстрована в ІТС "ІПНП" та внесена до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення за № 9486 від 05.04.2023.

Згідно листа № 16355/200/04-2023 від 18.05.2023 з ГУ Національної поліції в Рівненській області Рівненське районне управління поліції, на повідомлення позивача шодо її конфлікту з колишнім чоловіком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , вказується, що така подія зареєстрована в ІТС "ІПНП" та внесена до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення за № 12669 від 05.05.2023.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 316 ч.1 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Передбачено ст. 317 ЦК України, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно до ст. 319 ч.1,2 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 321 ч. 1 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

За положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у цивільній справі 454/2025/15.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих щодо фактичного користування відповідачем майном позивача, зокрема, пояснення свідків, рішень, прийнятих правоохоронними органами за результатами поданих позивачем заяв, тощо.

Так, матеріалами справи стверджується, що позивач зверталася до поліції із заявами з приводу її конфлікту з відповідачем, який не допускав позивача до її майна за адресою: АДРЕСА_1 . Такі події були зареєстровані в ІТС "ІПНП" та внесені до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення. Проте відомостей щодо результатів розгляду таких заяв позивачем суду не подано.

Крім того, з наданих позивачем доказів, зокрема, дослідженого у судовому засіданні відеозапису, долученого позивачем до позовної заяви, не вбачається створення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні майном з боку відповідача ОСОБА_2 . Таким чином, жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано.

Також, щодо позовних вимог позивача до ОСОБА_3 , слід вказати таке.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України

У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 303/6418/19 (провадження № 61-16790св20) зазначено, що неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) зазначив, що визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Суд наголошує, що за заявою позивача було залучено співвідповідачем ОСОБА_3 , проте підстави позовної заяви не містять посилань про те, яку норму права порушила відповідач ОСОБА_3 . Позивачем не доведено факт порушення невизнання чи оспорення її прав, свобод чи інтересів саме вказаним відповідачем.

З огляду на те що позивач звернулася з позовом до ОСОБА_3 , як до неналежного відповідача, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог до вказаного відповідача.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, з сукупності викладеного вище слідує, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні, володінні, розпорядженні власністю є необґрунтованими, обставини покладенні в основу позову не підтверджуються долученими до позову доказами, а позивачем не надано суду інших доказів на підтвердження обґрунтованості позову, тобто позов є необґрунтованим, а відтак не підлягає задоволенню в цій частині.

Окрім того, позовна вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про усунення перешкод у користуванні, володінні, розпорядженні власністю, а тому оскільки позовна вимога про усунення перешкод у користуванні, володінні, розпорядженні власністю є необґрунтованою, то позовна вимога про стягнення моральної шкоди також не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРIШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні, володінні, розпорядженні власністю та стягнення моральної шкоди, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивачка: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 );

відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складене та підписане 16.02.2024.

Суддя Левчук О. В.