Справа № 309/6251/23
Провадження № 2/309/1237/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Довжанин М.М.

за участю секретаря судового засідання Продан Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з названим позовом, посилаючись на те, що він успадкував за заповітом після смерті матері ОСОБА_8 , квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира була надана його матері, як працівниці, що відпрацювала понад 30 років на Львівській залізниці. На даний час квартира представляє собою будівлю напівказарменну на дві житлові квартири, яка обліковується на балансі виробничого структурного підрозділу «Хустська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та знаходиться у власності Держави в особі Верховної Ради. Після смерті матері він звернувся до АТ «Укрзалізниця» із заявою про приватизацію квартири. Однак йому порекомендовано звернутися до органу приватизації за місцем проживання для оформлення необхідних документів для приватизації житла відповідно до діючого законодавства. Виконавчим комітетом Хустської міської ради його повідомлено про необхідність надати до органу приватизації документи визначені пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, що затверджено Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 року, зокрема заяви-згоди всіх членів сімї, що проживають у квартирі, а також тимчасово відсутніх членів сім`ї. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але вже більше десяти років не проживають за вказаною адресою, через що він позбавлений можливості здійснити приватизацію успадкованої квартири. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Учасники провадження в судове засідання не з`явилися.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та наполягають на їх задоволенні.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом надсилання рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та оголошення про виклик відповідачів, розміщене на офіційному сайті суду.

Треті особи надали через канцелярію суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення в повному обсязі.

Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст.247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч. 1 ст. 29 ЦК України).

Стаття 47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 7240 від 14.08.2007 року житлові квартири по АДРЕСА_2 належать державі в особі Верховної ради та обліковуються на балансі виробничого структурного підрозділу «Хустська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця». (а.с. 9).

Як вбачається з технічного паспорту від 19.12.2003 року, довідки № 2121 від 25.11.2005 року, виданої Хустським ДПТІ, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована з громадянкою ОСОБА_8 . (а.с. 10, 11)

Вказана квартира була виділена ОСОБА_8 як працівнику Львівської залізниці для проживання.(а.с. 10, 11)

Трудовою книжкою, заповненою 02.06.1965 року, стверджується, що ОСОБА_8 з 1965 по 1996 роки працювала у виробничому структурному підрозділі «Хустська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця». (а.с. 12-16)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 22 березня 2019 року. (а.с. 18)

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином померлої, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 02 березня 1984 року. (а.с. 17)

Із заповіту, складеного приватним нотаріусом Гелеван С.І. 25 березня 2015 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1568 слідує, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка АДРЕСА_1 , на випадок її смерті заповіла все її майно, яке буде їй належати та усе майно на яке вона матиме право на день смерті, своєму сину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, позивач ОСОБА_1 успадкував квартиру АДРЕСА_1 , яка була надана для проживання його матері та отримав право на приватизацію житла у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартири (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Як вбачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої уповноваженому власнику житлового приміщення ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 зареєстрованими є позивач ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , які виступають третіми особами у даній справі. (а.с. 26)

Відповідачі ОСОБА_2 , 1969 року народження та ОСОБА_3 , 1988 року народження, які зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , вже більше десяти років не проживають за вказаною адресою, місце їх проживання невідоме. Дана обставина стверджується актом обстеження житлово-побутових і матеріальних умов громадян, складеним 29.06.2023 року депутатом Хустської міської ради Сочка О.А. у присутності осіб, які проживають за вищевказаною адресою та їх сусідів. (а.с. 27)

Відповідно до ст.317,319ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За статтею 386 ч.2 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За правилами ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом згаданої норми закону, відповідачі правових підстав проживання та реєстрації у даному помешканні, не мають, а тому їх необхідно визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Згідно ст. 7 ЗУ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі …судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Окрім того, суд керується нормами міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин, п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла.

З набуттям позивачем по даній справі права власності на житло, останній має право на власний розсуд розпоряджатися власністю, в тому числі і щодо вирішення питань стосовно можливості проживання в такому інших осіб, а так як наявна реєстрація відповідачів фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав як уповноваженого власника вищевказаного жилого приміщення на приватизацію успадкованого житла і враховуючи, що відповідачі фактично не проживають у даному помешканні більше десяти років, позов є обґрунтованим.

На підставі наведеного, керуючись ст. 12, 18, 76, 81, 128, 133, 134, 137, 141, 223, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, ст. 15, 29, 317, 319, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР, Конституцією України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати громадян ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Хустського

районного суду: Довжанин М.М.