Дата документу 13.03.2024
Справа № 334/1990/24
Провадження № 2-з/334/18/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Александровій А.С..

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

В провадження Ленінського районного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Разом з позовом представником позивача надано заяву про забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову мотивована наступним: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» звернулося до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС», код за інфляційні втрати та 3 % річних в загальному розмірі 159 362,30 грн. (сто п`ятдесят дев`ять тисяч триста шістдесят дві грн. 30 коп.).

Необхідність звернення до суду у позивача виникла у зв`язку з тим, що відповідач навмисно протягом тривалого часу не виконує рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2012 року, яким з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Сведбанк, заборгованість за кредитним договором в сумі 514338 грн. 82 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700 грн. та інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн., а всього 516158 (п`ятсот шістнадцять тисяч сто п`ятдесят вісім) грн. 82 коп.

Відповідач діє недобросовісно, ухиляється від виконання обов`язків, покладених на нього рішенням суду. У позивача є підстави вважати, що відповідач навмисно не реєструє за собою будь-яке майно, щоб уникнути звернення стягнення на нього для виконання судового рішення.

Однак, позивачу стало відомо, що з 06.10.2006 року ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За відомостями з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані наступні транспортні засоби: транспортний засіб марки DAEWOO Модель МАТIZ 2007 року випуску, дата державної реєстрації 11.12.2012 року, об`єм (потужність) двигуна, см3 796; транспортний засіб марки VOLKSWAGEN Модель TOUAREG, 2012 року випуску, дата державної реєстрації 25.02.2012 року, об`єм (потужність) двигуна, см3 2967.

Отже, під час шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 придбано вказані транспортні засоби.

На підставі вищевикладеного представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» просить суд накласти арешт на наступне майно: 1/2 частину транспортного засобу марки DAEWOO Модель МАТIZ 2007 року випуску, об`єм (потужність) двигуна, см3 796, який зареєстрований 11.12.2012 року за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 1/2 частину транспортного засобу марки VOLKSWAGEN Модель TOUAREG, 2012 року випуску, об`єм (потужність) двигуна, см3 2967, який зареєстрований 25.02.2012 року за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до нього копії витягів з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрований транспортних засобів, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Згідно з п.п. 1,3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Згідно з п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п. 6 зазначеної постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд враховує, що саме лише посилання сторони позивача у заяві на ухилення відповідача від виконання рішення суду від 13.09.2012 року, без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами згідно зі ст. 81 ЦПК, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Обґрунтовуючи доцільність вжиття заходів забезпечення позову позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить в майбутньому можливе рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Суд звертає увагу представника позивача, що транспортні засоби зазначені у заяві про забезпечення позову зареєстровані на ОСОБА_2 , яка є нібито дружиною відповідача, натомість доказів перебування у шлюбі надано не було. Крім того, не надано доказів, що транспортні засоби були придбані під час шлюбу за спільні кошти подружжя.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами прямий намір відповідача відчужити майно, хоча як зазначено у заяві майно було зареєстроване у 2012 році.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши додані до заяви докази, суд вважає заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» про забезпечення позову, такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-150 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Згідно з ст. 354 та відповідно до п. 8 та п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Запоріжжя до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 13.03.2024 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.