КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №367/4310/23 Головуючий у 1 інстанції: Кравчук Ю.В.
провадження №22-ц/824/2144/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, -

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви і до закінчення навчання дитини.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 12 березня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Козятинського районного управління юстиції Вінницької області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 ) та ОСОБА_2 , про що було зроблено актовий запис за №30, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Козятинського районного управління юстиції Вінницької області.

Від даного шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка зазначала, що у зв`язку з військовою агресією вимушена була евакуюватися з міста Бучі разом з дітьми, а в подальшому 03.03.2022 року виїхала за кордон.

Позивачка стверджувала, що чоловік залишився в Україні, проте зв`язок із сім`єю підтримував періодично.

Також вказувала, що 28.05.2023 року ОСОБА_3 повернулася в Україну з дітьми, оскільки діти продовжують навчатися та старша донька є студенткою 3 курсу Київського національного університету імені Т.Г. Шевченка. Під час перебування в Німеччині донька навчалася дистанційно, але від 01.09.2023 року університет запроваджує змішану форму навчання, а менший син є учнем Бучанського ліцею №9.

Позивачка стверджувала, що сімейне життя фактично припинено, спільне господарство сторони разом не ведуть і чоловік проживає за іншою адресою.

Позивачка наголошувала, що спільна донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студенткою третього курсу денної форми здобуття освіти бакалаврського рівня вищої освіти спеціальності «Філологія» освітньої програми «Китайська мова і література та переклад, англійська мова» Навчально - наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка, навчається на контрактній основі. Вартість платної освітньої послуги на рік навчання складає 49 600 гривень. Закінчує навчання 30.06.2015 року.

Позивачка зазначала, що відповідач офіційно працевлаштований та працює в Галузевому державному архіві Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також отримує пенсію військового.

Крім того, відповідач інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має.

Стверджувала, що на даний час вона є безробітною та не може самостійно утримувати дітей, зокрема, забезпечити їм належний розвиток та освіту, купувати одяг та харчування, а також оплачувати комунальні послуги, у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 листопада 2023 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від 20 червня 2023 року і до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 073 гривні 60 копійок. Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.

Скарга обґрунтована тим, що до суду звернулась саме мати - ОСОБА_3 , як той з батьків, з ким проживає дочка, але у справі відсутні будь-які докази, які доводять вищевказану підставу, за якої мати може звернутись до суду за призначенням аліментів на утримання повнолітньої доньки.

Вказує, що немає жодних пояснень та доказів того, що донька надалі фактично проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні.

До позовної заяви позивачка додала копію Витягу про зареєстрованих у житловому будинку/приміщенні осіб від 12.06.2023 року, згідно з якого за адресою:

АДРЕСА_1 зареєстровані позивачка, донька ОСОБА_4 , син ОСОБА_4 , та сам відповідач.

Даний документ не є належним доказом фактичного проживання доньки з матір`ю, адже згідно з частиною десятою статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі, якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. Тому реєстрація місця не означає фактичне проживання за даною адресою.

Пояснень самої доньки щодо її місця проживання та обґрунтування самої потреби у матеріальній допомозі батька у зв`язку з тим, що вона продовжує навчання також немає, адже не вона заявляла даний позов, а її матір. Слід зауважити, що так як донька вже повнолітня, то має можливість висловити свої потреби самостійно.

Також позивачкою не наведено жодних даних, які мали б бути підтверджені доказами у матеріалах справи, щодо конкретного місця проживання повнолітньої дитини, щодо якої встановлюються аліменти на її утримання.

Вважає, що суд не встановивши дану обставину, повністю проігнорувавши її, не перевірив, чи має процесуальну правоздатність ОСОБА_3 , як матір, подавати дану позовну заяву в інтересах повнолітньої доньки та не надав належну оцінку цьому.

Проте, суд розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Проте, суд в порушення норм матеріального та процесуального права, проігнорував факт того, що позивачем не було надано жодних документів на підтвердження того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу доньці, і в матеріалах справи не міститься документів, які б підтверджували місце роботи відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Зазначає, що звернувшись до суду з апеляційною скаргою, батько не усвідомлює той факт, що його донька буде позбавлена належних коштів у той час, коли є нагальна потреба в них під час денної форми здобуття освіти бакалаврського рівня вищої освіти спеціальності 035.065 Філологія (східні мови та літератури (переклад включно), перша - китайська) освітньої програми «Китайська мова і література та переклад, англійська мова» Навчально-наукового інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка, на контрактній основі.

Зволікання в часі негативно відображається на психіці дитини, тим паче, що в серпні 2023 року батько відмовився оплатити вартість 3-го курсу навчання в університеті, в той час як річна сума навчання складає 49600 гривень (не попередивши про свої наміри, самоусунувся і не виконав зобов`язання по укладеному договору, таким чином поставив під питання навчання дитини).

Вважає за необхідне зазначити, що дитина повернулась в Україну, в якій іде війна, чітко поставивши собі ціль - здобути вищу освіту в омріяному ВУЗі. До моменту вступу у вищий учбовий заклад дитина закінчила з відзнакою Бучанський НВК №4, нагороджена золотою медаллю, з високими результатами здала ЗНО, за два роки навчання в університеті успішно здала іспити.

Вказує, що батько у віці 44 років створює перешкоду в продовженні дитиною навчання, свідомо відмовляючи у виплаті аліментів на утримання дитини з дати подання заяви, маючи постійний щомісячний дохід (офіційно працевлаштований та працює на керівній посаді в Галузевому архіві Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, має військове звання підполковник і пенсію, має у власності будинок площею 278,4 кв.м. (спадок), земельну ділянку площею 0,1356 га (спадщина), автомобіль марки Peugeot, 2011 року випуску (придбаний в шлюбі) та інше майно. Від першого шлюбу у відповідача дітей немає, батьки померли, інше не відомо.

Крім цього, проаналізувавши текст апеляційної скарги, також звертає увагу суду суперечності та протиріччя.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Вирішуючи даний спір, суд повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дати подання позовної заяви і до закінчення навчання.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 березня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Козятинського районного управління юстиції Вінницької області, про що було зроблено актовий запис за №30 та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Козятинського районного управління юстиції Вінницької області.

Встановлено, що сторони - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають спільних дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Козятинського районного управління юстиції Вінницької області від 29 вересня 2004 року та повнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорту № НОМЕР_3 та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 29.09.2004 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Козятинського районного управління юстиції Вінницької області.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до роз'яснень в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі №644/3610/16-ц.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Сімейний кодекс України виходить з принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження.

Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.

На підставі наведеного, під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами підтверджується здатність відповідача надавати допомогу своєму повнолітньому сину на час його навчання, а також потреба повнолітньої дитини сторін у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання.

За таких обставин обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх повнолітнього сина на час його навчання, але не більше, як до досягнення ним 23 років.

При визначенні розміру аліментів судом першої інстанції було враховано обставини, визначені в ст.182 СК України, а саме, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача та позивачки, розмір їх доходів, а також розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_4 є студенткою другого курсу денної форми здобуття освіти бакалаврського рівня вищої освіти спеціальності «Філологія» освітньої програми «Китайська мова і література та переклад, англійська мова» Навчально - наукового інституту філології Київського національного університету ім.Тараса Шевченка, що підтверджується довідкою №440 від 30 травня 2023 року, виданою Київським національним університетом ім. Тараса Шевченка.

Відповідно до договору №1022/179 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців Київського національного університету імені Тараса Шевченка вартість освітньої послуги за рік навчання становить 49 600 гривень.

Як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_5 , ОСОБА_3 звільнена з посади головного спеціаліста відділу планування доходів Бучанської міської ради на підставі наказу № 44-К від 17.10.2022 року та на даний час є безробітною.

Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, судом першої інстанції були враховані вищенаведені обставини, а також те, що відповідач є особою працездатного віку, отримує дохід, з матеріалів справи не вбачається даних про незадовільний стан здоров`я відповідача чи наявність інших істотних обставин, які б перешкоджали йому у виконанні його батьківських обов`язків щодо його повнолітньої доньки у повному обсязі.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів (заробітку) відповідача, щомісячно, починаючи від 20 червня 2023 року і до припинення навчання дитини, але не більше ніж до досягнення 23 років, оскільки стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, зважаючи на те, що на період навчання дитина не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, що є адекватним та співмірним з урахуванням всіх наведених вище обставин.

Визначений судом у рішенні розмір аліментів, на думку колегії суддів, є реальним і дає змогу підтримати повнолітню доньку для забезпечення її життєдіяльності.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: