ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2416/16
провадження № 2/753/2883/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.

при секретарях Мелещенковій А.С., Грицишині А.А., Лузовій І.В.,

Власенку Д.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача 1 ОСОБА_2 ,

відповідача 3 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 , про визнання права та стягнення збитків,

встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача

У лютому 2016 року ОСОБА_1 подав до суду позов до ОСОБА_2 (далі - відповідач 1), ОСОБА_4 (далі - відповідач 2), ОСОБА_3 (далі - відповідач 3), третя особа - ОСОБА_5 , про визнання права та стягнення збитків.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з відповідачами та третьою особою є співвласниками садового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, розташованої за вищевказаною адресою.

Вказаний будинок є житловим, загальною площею 711,5 кв. м, із визначенням та виділенням в натурі часток (квартир) кожного зі співвласників та поділений на шість ізольованих квартир із приміщеннями для обслуговування будинку у цокольному поверсі.

Вказує, що він позбавлений можливості користуватися своєю відокремленою частиною садового будинку - квартирою, оскільки відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні сходами вказаного садового будинку, які належать на праві власності іншим особам. Крім того, ОСОБА_2 здійснюючи недобросовісно свої права власника належної йому частки садового будинку, чинить йому перешкоди у користуванні електричною енергією, шляхом відключення від електромережі ПАТ «Київенерго», захоплення електрощитової та встановлення на ній замка та охоронців.

Позивач вказує, що такі дії ОСОБА_2 призвели до неможливості використання свого майна для проживання та спричинило матеріальні збитки, оскільки у його квартирі було відсутнє світло та опалення, сильні морози взимку пошкодили приміщення та систему водопостачання та водовідведення, зіпсували оздоблення приміщення, позбавили його можливості проживати у будинку, здавати його в оренду та отримувати від цього дохід.

ОСОБА_2 , вводив в оману працівників ПАТ «Київенерго» щодо права представляти його інтереси, переоформив на себе договір про користування електроенергію в будинку та особовий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_6 , що в подальшому призвело до відключення всіх приміщень, належних ОСОБА_7 від електропостачання.

Позивач стверджує, що неправомірні дії ОСОБА_2 у 2013 - 2015 роках, позбавили його доходу, який лише за 2014 рік склав 50 000,00 грн (12 місяців по 4 500,00 грн), які позивач планував і повинен був отримати від здачі в оренду своїх приміщень будинку (упущена вигода).

Посилаючись на порушення вимог статей 15, 16, 22, 391, 392 ЦК України, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати за ним право доступу до розміщених в інших приміщеннях цього садового будинку власників ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ліній комунікацій та обладнання (водопровід, каналізація, електрокабель), виключно з метою ремонту або профілактичного обслуговування, у присутності власників чи їх представника, без права використання цих приміщень в якості складу для зберігання власних речей чи інших потреб та на прохід східцями другого та третього поверхів садового будинку, які знаходяться у власності інших осіб з метою входження до своєї частини садового будинку, проходу до своєї частини будинку, відвідування у присутності власника або його представника інших частин будинку, що знаходиться у власності цих осіб, у тому числі для проходження до своєї частини садового будинку третіх осіб, які проходять до його частини садового будинку;

- стягнути з відповідача 1 компенсацію частини збитків, спричинених позивачу неправомірними діями - захопленням електрощитової на першому поверсі садового будинку та відключення від електромережі частин садового будинку, яка належить позивачу, у сумі 50 000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 у заявах по суті спору позов не визнавав повністю, просив суд відмовити у його задоволенні. Вказав, що з позивачем він не знайомий, жодного разу його не бачив, будь-яких перешкод у користуванні сходами другого, третього поверхів йому не чинив, доступ до сходів вільний для усіх співвласників. Також вказує, що він не чинив і не чинить будь-кому із співвласників будинку перешкоди у користуванні лініями комунікацій та обладнання у будинку. При цьому, посилався на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року у справі № 753/21685/17, яким встановлено, що перешкоди у користуванні приміщеннями цокольного поверху будинку та приміщеннями сходової клітини будинку співвласникам чинив ОСОБА_3 , окрім свого брата - ОСОБА_1 . Просив відмовити у відшкодуванні збитків через безпідставність та необґрунтованість вимог. Повідомив суду, що електрощитова знаходиться на фасаді будинку. У ній розміщені лічильники всіх співвласників будинку, а ключі від цієї щитової знаходяться у працівників Лівобережного РЕС ПАТ «Київенерго», як це передбачено Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ від 31 липня 1996 року. Вказав, що він не має доступу до електрощитової, її не захоплював, не захоплює, і такого наміру не має. Стверджує, що від електромережі будинку позивача він не відключав, однак йому стало відомо, що у 2014-2015 роках позивач та відповідач 3 зверталися до суду з позовом до ПАТ «Киїенерго» щодо захисту прав споживачів у сфері електропостачання. Судовими рішенням у справі № 666/6260/14-ц встановлено, що винним у проблемах з електропостачанням частини будинку АДРЕСА_1 є ПАТ «Київенерго», дії якого було визнано неправомірними у відмові в укладенні з позивачем та відповідачем 3 договору на стандартне приєднання до електромережі. У 2016 році було укладено окремі договори про користування електричною енергією з усіма співвласниками будинку. Просив суд надати оцінку діям позивача та відповідача 3, притягнути їх до відповідальності щодо створення штучного позову з предметом і підставами, які вже розглядались Дарницьким районним судом м. Києва.

Крім того, звернув увагу суду на порушення позивачем положень цивільного процесуального закону щодо подання доказів суду та обов`язку сторони направити копію заперечень з додатками іншим учасникам справи.

Відповідач ОСОБА_4 у запереченнях та письмових поясненнях позов не визнавав, просив відмовити у його задоволенні через необгрунтованість та недоведеність вимог. Звертав увагу, що він не здійснював будь-яких дій, які б перешкоджали позивачу у доступі до належної частини будинку, обмежували користування сходами та електричною енергією. Не погоджуючись з позовом, вказав, що позивач безпідставно пред`являє вимоги до нього, оскільки він не порушував його прав.

Третя особа ОСОБА_8 у письмових поясненнях вважала позов безпідставним, надуманим, тому просила відмовити у його задоволенні повністю. Вказала, що з метою усунення допущених забудовниками ОСОБА_6 та ОСОБА_3 недоліків будинку щодо електропостачання, 01 грудня 2012 року було укладено колективний договір про будівництво комплексної трансформаторної підстанції та окремої кабельної лінії. ОСОБА_2 , за згодою співвласників, виконав всі роботи з отримання технічних умов, проектування, монтажу та введенню в експлуатацію трансформаторної підстанції та кабельної лінії, інші співвласники зобов`язалися це оплатити. У 2015 році кабельна лінія та КТП були введені в експлуатацію та передані на баланс ПАТ «Київенерго». Після чого кожен зі співвласників зміг підключити власну квартиру до якісного та відповідного державним будівельним нормам електропостачання. Також заперечила, що зі сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_4 чиняться позивачу перешкоди у користуванні сходами до другого та третього поверхів у будинку.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та вказав, що ОСОБА_2 переоформивши без дозволу та згоди ОСОБА_6 на себе договір про користування електричною енергією та особовий рахунок у ПАТ «Київенерго», відімкнув та припинив подачу світла до всіх квартир, що належать ОСОБА_7 , чим створив неможливі умови для проживання в приміщеннях садового будинку. Із вини ОСОБА_2 , його чисельних та умисних дій, він не міг до літа 2016 року отримувати у своїй квартирі електроенергію від зовнішньої електромережі. Пояснив суду, що хоче отримати дозвіл на доступу до всіх приміщень (квартир) співвласників будинку, в яких розташовані лінії комунікацій та обладнання (водопровід, каналізація, електрокабель), виключно з метою ремонту або профілактичного обслуговування. Відповідаючи на запитання суду пояснив, що саме ОСОБА_2 від`єднав його приміщення від електролічильників, електрощитової та відповідно зовнішньої електромережі. Оскільки він не проживав у вказаному будинку, він мав намір здавати своє майно в оренду, та отримувати дохід, проте через відсутність електроенергії не мав змоги укласти договори оренди. Також пояснив, що електропостачання до будинку зараз відбувається з трансформаторної, яка встановлена за межами подвір`я, від якої під`єднані кабелі живлення до електрощитової з вбудованими електролічильниками кожної квартири. Разом з тим, ОСОБА_2 і в подальшому чиняться перешкоди у доступі до електрощитової, розташованої на першому поверсі будинку, що позбавляє його можливості провести електрокабелі через вентиляційний канал до другого поверху, на якому він проживає. На запитання суду повідомив, що наразі перешкоди у користуванні сходами з боку співвласників йому не чиняться.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов визнав, просив його задовольнити. Пояснив, що він підписував колективний договір для облаштування трансформаторної станції, проте в подальшому, внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , квартири, що належать ОСОБА_7 були відключені від мереж електропостачання. Вказав, що електрощитова, яка розташована на першому поверсі будинку належить йому, оскільки він її побудував. ОСОБА_2 захопив вказану електрощитову, повісив на неї дверці та замок, чим обмежив доступ до неї співвласників будинку.

Відповідач ОСОБА_2 заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з оскарженням у касаційному порядку ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 18 грудня 2023 року про повернення зустрічного позову, поданого у цій справі.

У судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не направляв.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подавала.

ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи.

? 12 лютого 2016 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва позовну заяву залишено без руху, надано час на усунення недоліків (том 1, а.с.19);

? 20 квітня 2016 року позивачем подано уточнення до позовної заяви ( том 1, а.с. 28-31);

? 25 квітня 2016 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Вовка Є.І. позов повернуто (том 1, а.с.34-36);

? 03 серпня 2016 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва скасовано ухвалу судді Дарницького районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року, питання відкриття провадження у справі передано на новий розгляд до суду першої інстанції (том 1, а.с. 64-65);

? 19 серпня 2016 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження у справі (том 1, а.с.126);

? 03 жовтня 2016 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішення у справі № 753/17184/13-ц (том 1, а.с.156-157);

?03 жовтня 2016 року від ОСОБА_4 надійшли заперечення (том 1, а.с. 162-163);

?03 жовтня 2016 року від представника позивача надійшли клопотання про долучення доказів (том 1, 166-209);

?13 травня 2019 року, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано судді Мицик Ю.С. (том 2, а.с. 2);

?15 грудня 2022 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва поновлено провадження у справі, призначено справу в підготовче засідання (том 2, а.с. 11);

?21 лютого 2023 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (том 2, а.с.22-23);

?10 квітня 2023 року від ОСОБА_1 надійшла письмові пояснення (заява) (том 2, а.с.25-29);

?28 червня 2023 року від ОСОБА_2 надійшло клопотання про продовження процесуальних строків на подання відзиву (том 2, а.с. 77-79);

?17 липня 2023 року від ОСОБА_2 надійшов відзив та клопотання про поновлення строку на подання відзиву з додатками (том 2, а.с. 91-129);

?19 липня 2023 року ухвалою суд замінив засідання по суті - підготовчим, прийняв відзив ОСОБА_2 на позов, встановив строки для подання заяв по суті справи (том 2, а.с. 141-143);

?01 серпня 2023 року ОСОБА_2 подав клопотання про відкладення розгляду справи з додатками(том 2, а.с. 146-159);

?02 серпня 2023 року ухвалою визнано необґрунтованою заяву ОСОБА_2 від 31 липня 2023 року про відвід головуючого у справі судді Мицик Ю.С. ( том 2, а.с. 174-175);

?07 серпня 2023 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід судді Мицик Ю. С. (том 2, а.с. 184);

?10 серпня 2023 року від позивача надійшли заперечення на відзив відповідача 1 (том 2, а.с. 191-208);

?11 серпня 2023 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (том 2, а.с. 214-215);

?10 жовтня 2023 року від ОСОБА_2 надійшли клопотання щодо обрання позивачем неефективного способу захисту, заперечення на дії головуючого судді, письмові пояснення, клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції (том 2, а.с.226-236, том 3, а.с.58);

?12 жовтня 2023 року від ОСОБА_4 надійшли письмові пояснення (том 3, а.с. 64-71);

?12 жовтня 2023 року від третьої особи надійшли письмові пояснення (том 3, а.с. 73-77);

?16 жовтня 2023 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подання зустрічного позову, зустрічний позов ОСОБА_2 повернуто заявнику (том 3, а.с. 107-112);

?18 грудня 2023 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року залишено без змін (том 3, а.с. 177-179).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування.

Суд, вирішуючи клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи, вислухав думку ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , вивчив докази та вважає за потрібне відмовити у його задоволенні з огляду на таке. Оскарження судових рішень, які набрали законної сили у касаційному порядку не є перешкодою для судового розгляду справи. Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень установлено, що ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2023 року про повернення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , про стягнення збитків та об`єднання в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_5 , про визнання права та стягнення збитків (ДРСР № 116955478).

Враховуючи відсутність підстав для відкладення судового засідання, визначених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд зважаючи на положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України та на строки розгляду, вважає за можливе здійснити розгляд справи без участі відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_5 .

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Верховний Суд постановою від 07 лютого 2024 року у справі № 753/21685/17 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права на безоплатне постійне користування приміщеннями загального призначення, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні приміщеннями загального призначення, про стягнення витрат на усунення недоліків майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про зобов`язання утриматись від дій, що порушують право, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном, касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2022 року в частині позовної вимоги ОСОБА_3 про зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 утримуватись від дій, що порушують права та інтереси скасував та у задоволенні цієї позовної вимоги ОСОБА_3 відмовив. Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнив частково, додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2022 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу скасував. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 800,00 грн, стягнув з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 800,00 грн. В іншій частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року, додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2022 року залишив без змін (ЄДРСР № 116955537).

Судовими рішеннями у справі № 753/21685/17 встановлено наступні обставини.

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку КВ № 135030, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 липня 2005 року № 5-5622 (ВСІ № 084202), ОСОБА_6 належала земельна ділянка площею 0,0637 га, розташована по АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Дарницької районної державної адміністрації у місті Києві від 18 листопада 2005 року № 871 ОСОБА_6 надано дозвіл на знесення існуючого садового (дачного) будинку і будівництво господарським способом нового садового (дачного) будинку у АДРЕСА_1 , на ділянці № НОМЕР_1 .

Розпорядженням Дарницької районної державної адміністрації у місті Києві від 10 квітня 2007 року № 331 затверджено акт про прийняття в експлуатацію садового (дачного) будинку згідно з виданим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна технічним паспортом на садовий (дачний) будинок від 02 березня 2006 року по АДРЕСА_1 , на ділянці АДРЕСА_1 , забудовником якого є ОСОБА_6

07 грудня 2007 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 17 вересня 2007 року у цивільній справі № 2а-197/2007 видано свідоцтво про право власності, згідно з яким ОСОБА_6 на праві приватної власності належить садовий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 712,6 кв. м.

23 грудня 2008 року між ОСОБА_6 (дарувальником) та ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 (обдаровуваними) укладено договір дарування 48/100 частини вказаного садового будинку, згідно з умовами якого дарувальник подарував, а обдаровувані прийняли у дар 48/100 частини (по 12/100 кожен) садового будинку АДРЕСА_1 .

Частина, яка дарується ОСОБА_3 , складається із: 1/2 частини сходової клітини 1/13,1 кв. м; 1-7/24,8 кв. м, 1-11/16,7 кв. м, 1-13/8,7 кв. м. - житлові; 1-8/1.3 кв. м - вбиральня; 1-9/11,1 кв. м - кухня; 1-10/3,4 кв. м - ванна; 1-12/13,9 кв. м - коридор, що складає 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами (пункт 1.2 договору).

Частина, яка дарується ОСОБА_9 , складається із: 1/2 частини сходової клітки 1-28/8.5 кв. м; 1-35/27,5 кв. м, 1-37/11.0 кв. м, 1-39/16,2 кв. м, 1-40/24,3 - житлові, 1-36/1,2 кв. м - вбиральня; 1-38/3,3 кв. м - ванна, що складає 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами.

Частина, яка дарується ОСОБА_1 , складається із: 1/2 частини сходової клітини 1-14/14,7 кв. м; 1-22/27,4 кв. м, 1-24/11,1 кв. м, 1-26/16,6 кв. м, 1-27/19,8 кв. м - житлові, 1-23/1,5 кв. м - вбиральня; 1-25/3,2 - ванна, що складає 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами (пункт 1.4 договору).

Частина, яка дарується ОСОБА_10 , складається з: 1/2 частини сходової клітини 1-14/14,7 кв. м; 1-16/15,5 кв. м, 1-17/27,6 кв. м, 1-18/11,1 кв. м, - житлові; 1-21/1,3 кв. м - вбиральня; 1-20/3,4 кв. м - ванна; 1-15/5,1 кв. м - коридор, що складає 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами (пункт 1.5 договору).

23 грудня 2007 року між ОСОБА_6 (дарувальником) та ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 (обдаровуваними) укладено договір дарування земельної ділянки, згідно з яким дарувальник ОСОБА_6 подарував обдаровуваним ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 та ОСОБА_10 48/100 від 0,6737 га земельної ділянки по АДРЕСА_1 (по 12/100 кожному).

23 грудня 2008 року між ОСОБА_6 (продавцем) та ОСОБА_4 (покупцем) укладено договори купівлі-продажу 12/100 частин зазначеного вище садового будинку та 12/100 від 0,6737 га земельної ділянки. Частина будинку, яка відчужується ОСОБА_4 , складається з: 1/2 частини сходової клітини 1-28/8,5 кв. м; 1-29/24,3 кв. м - коридор, 1-33/3,1 кв. м - ванна, 1-34/1,4 кв. м - вбиральня; 1-30/27,6 кв. м, 1-31/11,3 кв. м, 1-32/16,2 кв. м - житлові, що складає 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами (пункт 1.1 договору).

04 березня 2010 року між ОСОБА_10 (продавцем) та ОСОБА_5 укладено договори купівлі-продажу 12/100 частин зазначених вище садового будинку та земельної ділянки. Частина будинку, яка відчужується ОСОБА_5 , складається із: 1/2 частини сходової клітини 1-14/14,7 кв. м; 1-16/15,5 кв. м, 1-17/27,6 кв. м, 1-18/11,1 кв. м, 1-19/16,4 кв. м - житлові; 1-21/1,3 кв. м - вбиральня; 1-20/3,4 кв. м - ванна; 1-15/5,1 кв. м - коридор (пункт 2 договору).

03 листопада 2011 року ОСОБА_9 , від імені якої діяла ОСОБА_11 на підставі довіреності, та ОСОБА_2 уклали попередній договір щодо купівлі-продажу частини садового будинку та земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_9 зобов`язалася у майбутньому, в строк не пізніше 17 січня 2012 року, укласти договори купівлі-продажу 12/100 частин зазначених вище садового будинку та земельної ділянки, та в рахунок належної з ОСОБА_2 суми вартості відчужуваного майна отримала від останнього аванс в сумі 55 855,00 грн, що в еквіваленті становить 7 000,00 дол. США.

17 березня 2012 року між ОСОБА_9 (продавцем), від імені якої діяв ОСОБА_3 на підставі довіреності, та ОСОБА_2 (покупцем) укладено договори купівлі-продажу 12/100 частини зазначених вище садового будинку та земельної ділянки. Частина будинку, яка відчужується ОСОБА_2 , складається з: 1/2 частини сходової клітки 1-28/8,5 кв. м, 1-35/27,5 кв. м, 1-37/11,0 кв. м, 1-39/16,2 кв. м, 1-40/24,3 - житлові, 1-36/1,2 кв. м - вбиральня, 1-38/3,3 кв. м - ванна, що складає 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами (пункт 4 договору).

Згідно з технічними паспортами на садовий будинок АДРЕСА_1 , копій технічних документів з інвентаризаційної справи на цей будинок, наданих Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що спірний будинок є закінченим будівництвом цегляним триповерховим будинком (третій поверх - мансарда) з цокольним поверхом, фактично поділеним на шість ізольованих квартир, які перебувають у володінні та користуванні співвласників відповідно до належних їм часток, а саме: ОСОБА_6 належить трикімнатна квартира на першому поверсі; ОСОБА_3 належить трикімнатна квартира на першому поверсі; ОСОБА_1 належить трикімнатна квартира на другому поверсі; ОСОБА_5 належить трикімнатна квартира на другому поверсі; ОСОБА_4 належить трикімнатна квартира на третьому поверсі; ОСОБА_2 належить трикімнатна квартира на третьому поверсі.

05 березня 2010 року ОСОБА_6 уклав з Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» договір про користування електричною енергією № 0 та на нього було оформлено особовий рахунок про постачання електричної енергії до будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 28 цього договору він укладається на три роки, набуває чинності з дня його підписання та вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення.

02 грудня 2012 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 і ОСОБА_1 , від імені яких діяв ОСОБА_3 на підставі довіреностей, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у простій письмовій формі укладено колективний договір, метою якого є забезпечення електропостачання спірного будинку.

Вказаним договором сторони врегулювали відносини щодо встановлення комплексної трансформаторної підстанції (КТП) потужністю 60-100 кВт, а саме: отримання технічних умов, проектування, узгоджень, монтажних робіт, подачі напруги, укладення договору на електропостачання/користування електричною енергією, вчинення інших необхідних дій (пункт 1 договору).

Згідно з умовами, визначеними пунктом 2 колективного договору, ОСОБА_2 доручено виступити від імені сторін єдиним замовником щодо здійснення таких дій: отримання технічних умов в ПАТ «Київенерго», для чого йому надаються права подавати та приймати від імені сторін всі необхідні документи, розписуватись в усіх необхідних випадках, укладати договори з проектною організацією, здійснювати всі інші необхідні дії по представництву сторін; укладення договору з проектною організацією на проектування та отримання необхідних узгоджень встановлення КТП; укладення договору на виконання монтажних робіт по прокладенню кабельних ліній і встановленню КТП, виконання інших необхідних для встановлення КТП робіт; підписання договору на електропостачання/ користування електричною енергією; внесення оплати за договорами, прийом виконаних робіт, підписання всіх необхідних документів.

Сторони договору узгодили, що будуть здійснювати фінансування робіт спільно, згідно з укладеними ОСОБА_2 договорами, тексти яких перед підписанням мають бути погоджені усіма сторонами, розділивши вартість робіт (етапів робіт) на рівні частки між сторонами (пункт 3 колективного договору).

ОСОБА_6 та ОСОБА_1 оскаржували окремі пункти колективного договору в судовому порядку з підстав відсутності їх згоди на передачу своїх повноважень за довіреністю в порядку передоручення третій особі ОСОБА_2 (справа № 666/5497/14-ц). Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 13 листопада 2014 року у справі № 666/5497/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 30 квітня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 та ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_2 замовив та оплатив роботи та послуги, передбачені колективним договором, а саме: отримав від ПАТ «Київенерго» технічні умови, замовив та отримав проектно-кошторисну документацію з електропостачання будинку АДРЕСА_1 , якою передбачена установка комплексної трансформаторної підстанції КТПС-160/10/04-УІ та підключення її до магістральної електромережі, у встановленому порядку погодив проектно-кошторисну документацію та організував проведення монтажних робіт з установки КТП та підключення до неї своєї квартири, квартир ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та сходових клітин 2 і 3 поверхів.

08 жовтня 2013 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ «Київенерго» договір про користування електричною енергією № 0 та на нього було оформлено особовий рахунок про постачання електричної енергії до будинку АДРЕСА_1 .

20 жовтня 2013 року ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підписали додаток № 1 до договору про порядок володіння та користування спільним майном від 06 листопада 2012 року, яким зафіксували, що ОСОБА_2 виготовив електрощитову, яку розмістив на першому поверсі будинку, та уклав з ПАТ «Київенерго» договір про користування електричною енергією на електропостачання своєї частини будинку.

За умовами цього договору його сторони домовились, що належна ОСОБА_2 електрощитова передається безвідплатно у їх спільну сумісну власність, при цьому ОСОБА_2 надає ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право користування електричною енергією та здійснює їх під`єднання до електрощитової.

З 2012 року між сторонами почали виникати непорозуміння з приводу технічного стану інженерних мереж і комунікацій спірного будинку, що переросло у тривалий особистісний конфлікт між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Наслідком цього конфлікту стало те, що частини будинку, які належать ОСОБА_3 та членам його родини, не були підключені до комплексної трансформаторної підстанції КТПС-160/10/04-УІ, у зв`язку з чим електропостачання квартир ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 припинилося.

18 жовтня 2013 року ОСОБА_6 звернувся до ПАТ «Київенерго» із заявою, у якій просив поновити його законне право на користування електроенергією за адресою спірного будинку.

Листом від 08 січня 2014 року ПАТ «Київенерго» повідомило ОСОБА_6 про укладення договору про користування електричною енергією з ОСОБА_2 та про те, що електропостачання за вказаною адресою не припинялось.

З жовтня 2013 року електропостачання у належних ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 квартирах було відсутнє, на повторне звернення ОСОБА_6 щодо продовження строку дії договору про користування електричною енергією від 05 березня 2010 року № 0 ПАТ «Київенерго» відмовило.

21 жовтня 2013 року ОСОБА_3 уклав із сусідом ОСОБА_12 договір про тимчасове надання послуг споживання електроенергії, відповідно до якого ОСОБА_12 погодився прокласти до належної відповідачу частини будинку електричний кабель та подавати обмежену кількість електроенергії для часткового освітлення кімнат та роботи електропомпи опалювального котла.

ОСОБА_6 , не погоджуючись з діями ПАТ «Київенерго» щодо переоформлення договору про користування електричною енергією та особового рахунку на ім`я ОСОБА_2 , звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом про порушення прав споживача на послуги з електропостачання та відшкодування шкоди (справа № 757/2109/14-ц), проте рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2014 року у задоволенні позову відмовлено (том 2, а.с. 49-51).

Судовим рішенням установлено, що строк дії договору про користування електричною енергією від 05 березня 2010 року № 0, укладений між ОСОБА_6 та ПАТ «Київенерго», закінчився 05 березня 2014 року (пункт 28 цього договору). При цьому суд указав, що умови договору про користування електричною енергією від 05 березня 2010 року № 0 не передбачають автоматичного продовження дії договору більш ніж на один рік після закінчення трирічного терміну його дії. Листом від 10 лютого 2014 року ПАТ «Київенерго» письмово повідомило ОСОБА_6 про небажання продовжувати строк дії договору про користування електричною енергією від 05 березня 2010 року № 0.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, спадщину після його смерті прийняв ОСОБА_3

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зверталися до Дніпровського районного суду м. Херсона з позовом до ПАТ «Київенерго» з вимогами про спонукання укласти договір про стандартне приєднання до електромереж спірного будинку (справа № 666/6260/14-ц). Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 24 березня 2015 року, з врахуванням рішення Апеляційного суду Херсонської області 01 липня 2015 року, позов задоволено частково, а саме: визнано дії ПАТ «Київенерго» неправомірними; зобов`язано відповідача укласти з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 окремі договори про стандартне приєднання їх електроустановок до електромереж; стягнуто моральну шкоду (ЄДРСР № 46172248, № 43351797).

Із судового рішення встановлено, що 18 квітня 2014 року та 23 квітня 2014 року позивачі звернулись до ПАТ «Київенерго» із заявами про стандартне приєднання електроустановок споживача до електричних мереж і долучили до заяв документи, що передбачені Типовим договором про приєднання. Листами ПАТ «Київенерго» від 16 липня 2014 року та від 02 грудня 2014 року їм відмовлено у задоволенні вимог.

На час звернення до суду енергозабезпечення всього будинку здійснюється на підставі договору на користування електричною енергією, який укладено ПАТ «Київенерго» 08 жовтня 2013 року з одним із співвласників будинку ОСОБА_2 , що порушує права інших споживачів.

Встановивши, що ПАТ «Київенерго» не вбачало жодних перешкод для укладення окремих договорів про користування електричною енергією з кожним із співвласників, а майно співвласників виділено в натурі (окремі ізольовані квартири), суд, пославшись на пункти 3.5, 7 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, згідно з якими енергопостачальники, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу в укладенні договору, а для споживання електроенергії новий наймач (власник) квартири або іншого об`єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією, дійшов висновку про покладення на ПАТ «Київенерго» обов`язку укласти договори на надання послуг у сфері електропостачання.

На підставі цього судового рішення ОСОБА_1 у 2016 році уклав з ПАТ «Київенерго» договір про стандартне під`єднання належної йому частини будинку (квартир) до електричних мереж.

Аналізуючи вимоги вказаного позову та заперечення сторін, суд керується наступним.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під порушенням необхідно розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

За приписами статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав.

Позивач обґрунтовуючи вимоги вказаного позову, на підтвердження того, що відповідачі здійснюють недобросовісно свої права власників належних їм частин будинку, чинять позивачу перешкоди у безпечному користуванні електромережами будинку, долучив до матеріалів справи дві не кольорові фотокартки з зображенням електрощитової, що розташована на першому поверсі будинку та дві фотокартки із зображенням чоловіків (том 2, а.с. 197, 198, т. 1, а.с. 177,178 ). Разом з тим, з досліджених фотографій не можливо встановити наявність на електрощитовій замка та перебування біля неї охоронців. Крім того, на запитання суду позивач повідомив, що йому взагалі не відомі люди, що зображені на фотокартках, оскільки в той час він не проживав у будинку АДРЕСА_1 .

У свою чергу, ОСОБА_2 на підтвердження відсутності перешкод у користуванні сходами другого та третього поверху будинку, долучив до матеріалів справи не кольорові фотокартки, з яких не встановленого будь-яких штучних перешкод між поверхами (том 2, а.с. 120).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Судом не встановлено, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні електричними мережами, які забезпечують електропостачання будинку та квартир, що у ньому розташовані, шляхом захоплення ОСОБА_2 електрощитової та утримання її під замком чи під охороною.

Не підтверджують цих доводів і долучені позивачем фотографії електрощитової

Крім того, в судовому засіданні позивач вказав, що перешкод у користуванні сходами другого та третього поверхів садового будинку йому ніхто із співвласників не чинить.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі у дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Досліджуючи матеріали справи, суд не встановив, що на час розгляду справи право позивача у користуванні сходами між другим та третім поверхами та електрощитовою чи електромережами будинку порушується відповідачами.

Суд констатує, що право ОСОБА_1 звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, яке закріплене положеннями статті 391 ЦК України, кореспондується з його обов`язками, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, щодо доведення своїх вимог.

Вимога ОСОБА_1 про надання йому права доступу до приміщень (квартир) інших співвласників з метою ремонту та профілактичного обслуговування ліній комунікацій та обладнання, є явно необґрунтованими, оскільки відповідачі ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 отримали у своє володіння та користування фізично відокремлену частину майна, а тому саме на них покладається обов`язок по його обслуговуванню та ремонту.

Отже, у задоволенні позову у цій частині слід відмовити через недоведеність вимог.

Щодо вимог, заявлених на майбутнє (превентивний позов), суд зазначає таке.

У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2022 року у справі № 372/2896/19 (провадження № 61-1612св22) вказано, що частиною другою статті 386 ЦК України закріплений окремий превентивний (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів закріплює, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Тобто у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Підставою для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення

За результатами розгляду цієї справи судом не встановлено фактів, які б свідчили про реальну ймовірність порушення права користування співвласника будинку - ОСОБА_1 нерухомим майном, діями відповідачів, яке підлягало б превентивному захисту, на підставі частини другої статті 386 ЦК України, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 у частині вимог про визнання права на майбутнє, слід відмовити.

Щодо вимог про відшкодування збитків (упущеної вигоди), суд зазначає таке.

Позовні вимоги позивача в цій частині обґрунтовані понесенням ним збитків у зв`язку з неправомірним діями ОСОБА_2 , а саме незаконним відключенням від електричної мережі, яка забезпечує електропостачання до квартири позивача, що мало наслідком неотримання ним у 2013-2015 роках доходу від здачі в оренду своєї частини будинку (квартири) у розмірі 50 000,00 грн.

У підтвердження понесених збитків, пов`язаних з упущеною вигодою у розмірі 50 000,00 грн, позивач долучив до матеріалів справи договір оренди, укладений 31 жовтня 2016 року між ним та ОСОБА_14 на строк з листопада 2016 року до грудня 2021 року з щомісячною оплатою оренди у розмірі 4 500,00 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із частиною четвертою статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Аналогічна правова позиції викладена Верховним Судом України у постанові від 18 травня 2016 у справі № 6-237цс16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблено висновок, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Тлумачення статей 22, 614, 623 ЦК України свідчить, що презумпція вини особи має бути спростована тільки за умови, якщо буде встановлено, що саме внаслідок дій або бездіяльності конкретної особи завдано збитків. Тому тільки за умови встановлення конкретної особи, яка завдала збитків, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність збитків та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див постанову Верховного Суду від 03 лютого 2022 року у справі № 751/5379/19 (провадження № 61-10126св20).

За обставинами справи установлено, що спірний будинок в цілому не було відключено від електропостачання у 2014 році. Натомість, на підставі неправомірних дій ПАТ «Київенерго» позивачу у 2014 році було відмовлено у приєднанні до електричних мереж належної йому частини будинку (квартири), яке було усунуто влітку 2016 року на підставі судового рішення, яким на ПАТ «Київенерго» покладено обов`язок укласти, зокрема з ОСОБА_1 , договір про надання послуг у сфері електропостачання.

Позивач належними та допустимими доказами не підтвердив факту наявності збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням (неправомірними діями ОСОБА_2 ) і збитками.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 у частині стягнення з ОСОБА_2 на його користь 50 000,00 грн збитків пов`язаних з упущеною вигодою.

Суд не дає оцінки доводам ОСОБА_1 про порушення його прав шляхом встановлення ОСОБА_2 камер відеоспостереження на подвір`ї будинку, оскільки вимоги про усунення перешкод шляхом демонтажу камер відеоспостереження позивачем в позові не заявлялися, із заявою про зміну предмета позову останній до суду не звертався.

Доводи ОСОБА_2 про необхідність притягнення до відповідальності позивача та відповідача 3 за ініціювання штучного позову з предметом та підставами, які вже розглядалися Дарницьким районним судом м. Києва, суд відхиляє, оскільки це не узгоджується із положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України.

Надаючи оцінку заяві ОСОБА_2 про визнання доказів, поданих позивачем, недопустимими, суд вважає за потрібне зазначити таке.

Позов подано до суду у 2016 році, тобто до набрання чинності Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, отже, суд не бере до уваги твердження, викладені у клопотанні ОСОБА_2 про визнання недопустимими доказів, поданих позивачем, мотивоване тим, що ці докази не відповідають вимогам частини п`ятої статті 95 ЦПК України.

При цьому суд констатує, що у тому випадку, якщо ОСОБА_2 мав сумніти щодо походження цих доказів, він не був позбавлений можливості звернутися до суду з клопотанням у порядку частини шостої статті 95 ЦПК України про огляд оригіналів цих письмових доказів у судовому засіданні.

Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову, у зв`язку з недоведеністю позивачем позовних вимог.

ІV. Розподіл судових витрат між сторонами.

За змістом статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не відшкодовуються відповідачами.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 19, 48, 81, 89, 92, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 , про визнання права та стягнення збитків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 04.03.2024.

Суддя: Ю.С. Мицик