Провадження № 2/752/339/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29.01.2024 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі: головуючого по справі судді - Мазура Ю.Ю.,

секретаря - Басараби К.Ю.,

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_3 , в собі свого представника ОСОБА_5 , звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

В обґрунтування позову зазначає, що позивач та відповідач з 28.10.1978 перебували у зареєстрованому шлюбі. 08.07.1993 шлюб між сторонами по справі розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продовжили проживати однією сім?єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу: вели спільне господарське, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, спільно харчувались, мали взаємні права та обов`язки як подружжя, піклувались один про одного, коли хтось хворів, спільно приймали рішення з питань, що стосувались найважливіших питань життя сім?ї. Зокрема, подружжя спільно проживало з 08.08.1987 по 04.11.2003 за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому подружжя в грудні 2003 спільно змінило місце проживання на адресу: АДРЕСА_2 і проживало за вказаною адресою до жовтня 2013. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_6 і після її смерті подружжя припинило спільне проживання як подружжя, почали проживати за різними адресами, перестали виконувати один одного взаємні права та обов`язки, які притаманні подружній парі. За весь час спільного проживання з липня 1993 по жовтень 2013 позивач з відповідачем відвідували спільних друзів та знайомих, проводили всі сімейні свята та подорожували разом, займалися побутовими питаннями, сплачували житлово-комунальні послуги, займались будівництвом спільного житла тощо. Зауважує, що протягом проживання сторін однією сім?єю, за рахунок спільних коштів сторони набули у приватну власність об`єкти нерухомого майна, право власності, на які зареєстровано за відповідачем. Встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідно для вирішення питання правової долі спільного сумісного майна осіб, що проживали однією сім?ю без реєстрації шлюбу.

Враховуючи викладене, позивач просить встановити факт проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 08.07.1993 по 01.10.2012.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.12.2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу, до судового розгляду по суті.

В серпні 2023 позивач звернувся до суду із заявою про зміну предмету позову, і якій просив встановити факт проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 08.07.1993 по 01.10.2013. Зазначив, що така необхідність обґрунтована тим, що попереднім представником позивача у прохальній частині позовної заяви помилково було вказано термін, протягом якого позивач просить встановити факт спільного проживання.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що сторони по справі являються її сусідами, до їх розлучення вона була з ними в добрих відносинах. Зазначила, що подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 жили гарно, як сімейне подружжя та переїхали до неї по сусідству приблизно в 2005-2006. Десь у 2008 подружжя побудувало будинок, проживали разом. Потім ОСОБА_3 пожалілась, що ОСОБА_4 знайшов іншу жінку, тому ОСОБА_3 переїхала до батьків, а ОСОБА_4 залишився жити в тому будинку. У ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було дві дитини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Зауважила, що їй невідомо кому саме належав будинок, в якому залишився проживати ОСОБА_4 . Також, не бачила чи приїжджав ОСОБА_4 з іншою жінкою.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 являються її батьками. Зазначила, що батьки проживали разом з 1993, а розійшлися десь в 2013. Проживали вони на ОСОБА_12 , 110 до 2005, а потім переїхали на АДРЕСА_3 , після переїзду батьки побудували будинок, в який переїхали та жили до 2013. Батьки разом вели домашнє господарство, відпочивали разом та їздили за покупками. В період з 1993 по 2013 у батьків було два автомобіля, проте мати водійських прав не має. Крім того, вказала, що батько був начальником пожежної частини та мав змогу отримати квартиру, тому батьки в 1993 розлучились батьки. Після розлучення батьки продовжили спільне проживання.

Свідок ОСОБА_13 зазначив в судовому засіданні, що сторони по справі являються йому батьками його дружини. Зауважив, що знайомий з ними з 2002. Про офіційне розлучення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 йому стало відомо лише в 2013. Вказав, що сторони по справі вели спільне господарство, жили як звичайне подружжя.

Свідок ОСОБА_14 зазначила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 являються її батьками. З 1993 у батьків були звичайні відносини та батьки не проживали разом. ОСОБА_4 з 1993 -1994 проживав в готелі на АДРЕСА_3 .

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні зазначила, що являється сусідкою відповідача по справі. У 2003 позивач та відповідач заселились в будинок разом. Разом з цим, зауважила, що відповідача є інша дружина ОСОБА_16 і дитина, якій вже 18 років.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні зазначила, що з відповідачем вже 25 років проживає разом. З відповідачем знайома з 1997, працювала разом з відповідачем з 2003 та проживали разом також з 2003. Знала, що з 1993 відповідач розлучений. З 2003 проживала разом з відповідачем до тепер. Спільну дитину на відповідача не записала, так як не бажали афішувати їх відносини, тому записали дитину на її колишнього чоловіка. Про те, що відповідач отримав квартиру з 1993 не знала.

Відповідно до положень статями 55, 124 Конституції України, статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір про розподіл майна, яке позивач вважає спільною сумісною власністю, набутою під час проживання без реєстрації шлюбу. Встановлення факту спільного проживання позивачеві необхідно для підтвердження свого права на спірне майно.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 28.10.1978 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Райвідділом РАЦС Чернігівської обл.

18.07.1982. 08.07.1993 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання браку серії НОМЕР_2 , про що зроблено відповідний актовий запис № 510.

Листом Територіального центру № 8048 РСЦ МВС в м. Києві № 8048/1346 від 27.11.2020 повідомлено, що за результатами проведення перевірки за Єдиним державним реєстром транспортних засобів встановлено, що станом на 10:45 год. 27.11.2020 за ОСОБА_3 зареєстрований транспортний засіб: Toyota Land Cruiser, номерний знак НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_5 від 12.10.2005.

Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 232102350 від 11.11.2020 квартира АДРЕСА_4 , належить на праві приватної власності ОСОБА_4 ; квартири АДРЕСА_5 належить на праві спільної часткової приватної власності належить ОСОБА_4 ; нежилі приміщення з № 1 по № 14 (групи приміщень № 377) (в літері А), об`єкт нежитлової нерухомості: Ні за адресою АДРЕСА_6 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 ; земельна ділянка кадастровий номер: :82:445:0153 за адресою: АДРЕСА_7 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 ; машиномісце № НОМЕР_6 в підземній автостоянці, загальна площа 10.8 кв.м. належить на праві приватної власності ОСОБА_4 ; квартира АДРЕСА_8 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 ; квартира АДРЕСА_9 на праві приватної власності ОСОБА_4 ; 96/1000 частки майнового комплексу - бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (літ. А, Б, В, Г, Д, Ж, З, К, Л, М, Н, О, П, Р, С, Т, Ф, І, ІІ) в будинку АДРЕСА_10 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 ; 904/1000 частки ТОВ «Природопромбудсервіс» належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Як вбачається з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_18 , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторно) серії НОМЕР_7 , виданим Подвльським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 26.02.2019, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1856. У вказаному свідоцтві про народження батьками зазначені: мати - ОСОБА_17 , батько - ОСОБА_4 .

На підставі рішення Подільського районного суду м. Києва про виключення відомостей про батька та визнання батьківства справа № 758/1162/17 внесено зміни до актового запису про народження № 1856 від 06.12.2005, в якому батьком ОСОБА_18 вказано ОСОБА_4 .

Відповідно до частини 2, 4 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, незаборонених законом і таких що не суперечать моральним засадам суспільства.

Юридичне поняття шлюбу визначено в частині 1 статті 21 СК України, де вказано про те, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом).

До заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою мали місце фактичні шлюбні стосунки.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Встановлення факту спільного проживання має значення для захисту матеріальних інтересів осіб, які спільно проживають, оскільки статтею 74 відповідного Кодексу передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вказав, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-148цс 12).

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-2253цс15 від 08 червня 2016 року.

Визначаючи правовий режим спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної із сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю, такого висновку дійшов Верховний Суд під час розгляду справи №129/2115/15-ц постанова від 14 лютого 2018 року.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у п.п. 21, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК , ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Представником позивача до матеріалів справи долучені фотознімки, у якості доказів щодо подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в період з 1993 по 2013 разом проводило багато часу разом, подорожувало, спільно відвідували батьків, відвідували разом сімейні свята - дні народження, весілля тощо.

Суд зауважує, що наданими представником позивача фотознімками у якості доказів, показаннями свідків, дослідженими матеріалами справи доведено факт проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 08.07.1993 по 01.10.2013.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - задовольнити.

Встановити факт, що факт проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_8 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_9 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_11 ) в період часу з 08.07.1993 по 01.10.2013.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_9 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_11 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_8 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1282 (одна тисяча двісті вісімдесят дві) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ю.Ю. Мазур