УХВАЛА

про передачу справи на розгляд до іншого суду

19 березня 2024 року м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м.Житомира Петровська М.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів), -

встановив:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Головатюк Іван Миколайович, звернулась до Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить зобов`язати ОСОБА_2 повернути безпідставно набуті кошти в сумі 67 050 (шістдесят сім тисяч п`ятдесят) гривень ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області Мелещенко Л.В. від 19 січня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів) передано до Корольовського районного суду м.Житомира за територіальною юрисдикцією (підсудністю).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Корольовського районного суду м.Житомира від 15.03.2024 головуючою у вищевказаній цивільній справі визначено суддю Петровську М.В., та 18.03.2024 справу передано cудді для розгляду.

Перевіряючи матеріали позовної заяви на дотримання вимог статей 26-30 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку, що вона не підсудна Корольовському районному суду м.Житомира та про необхідність передачі справи на розгляд до іншого суду, виходячи з наступних підстав.

Положеннями статті 27 ЦПК України закріплено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до вимог ч.1 ст.30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходження майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

При цьому, тлумачення положення ч.1 ст.30 ЦПК України свідчить про те, що правила виключної підсудності застосовуються до будь-яких позовів, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно (виникненням, зміною, припиненням).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року (справа №638/1988/17, провадження №61-30812св18) зроблено висновок, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Згідно положень статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При цьому, суд, який розглядає справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Zand проти Австрії зазначив, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (п.п.24-25 рішення у справі Сокуренко і Стригун проти України).

В поданій позовній заяві ОСОБА_1 просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на її користь суму авансового платежу в розмірі 67 050 грн, сплаченого на виконання договору підряду №33564, предметом укладення якого є встановлення балкону в квартирі АДРЕСА_1 .

Таким чином, позов щодо повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів) за порушення умов договору підряду має розглядатись за місцем знаходження нерухомого майна (квартири), в якій за умовами вказаного вище договору мав бути встановлений балкон, а отже, у відповідності до положень ст.30 ЦПК України, не підпадає під територіальну юрисдикцію Корольовського районного суду м.Житомира.

Згідно з п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Положеннями статті 32 ЦПК України закріплено, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи вищевикладене, цивільну справу №344/22078/23 слід передати на розгляд до Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області, якому вона територіально підсудна.

Керуючись статтями 27-32, 152, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Цивільну справу №344/22078/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів) - передати за підсудністю на розгляд до Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області (76018, м.Івано - Франківськ, вул.Грюнвальдська, 11).

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою підсудністю з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 19 березня 2024 року.

Суддя М. В. Петровська