БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/16/24
Провадження № 2/730/64/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2024 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Ріхтера В.В.,

з участю секретаря судового засідання Стрижак Я.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Комарівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, третя особа: ОСОБА_2 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк терміном в три місяці для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття за законом спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 її баби ОСОБА_3 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в передбачений чинним законодавством строк для прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин, оскільки вважала, що спадщину прийняла мати позивачки ОСОБА_4 , на користь якої ОСОБА_3 склала заповіт. Крім того, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері позивачки спадщину прийняли батько позивачки ОСОБА_5 та брат позивачки ОСОБА_2 . Про те, що бабин пай не успадкований, вона випадково дізналася від юриста групи «Агро Трейд», який по своїй роботі відшукував спадкоємців своїх орендодавців. За таких підстав, на думку позивача, строк для прийняття нею спадщини її померлої баби на дату звернення до нотаріуса нею пропущений.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з вищевказаних підстав.

На додаткові запитання суду ОСОБА_1 пояснила, що загалом не цікавилася спадщиною баби та не вникала у вказані правовідносини. Про своє право на спадщину дізналася лише після звернення до неї юриста «Агротрейд» у 2023 році. Вказаний позов та вирішення питання поновлення строку на прийняття спадщини є виключно ініціативою юриста «Агротрейд». Після смерті баби із заявою про прийняття спадщини не зверталася, бо на той час була жива мати, а тому ця тема в сім`ї взагалі не обговорювалася. Після смерті матері із заявою про прийняття спадщини не зверталася, бо вважала, що немає жодних прав на майно матері, оскільки таке прийняли її чоловік та брат позивача. До нотаріусів з питання оформлення спадщини після смерті як баби, так й матері, не зверталася.

Третя особа - ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що відносини із сестрою позивачем у справі, не склалися, вони не спілкуються. Розуміє, що також має право на вказаний пай, а тому вважає, що останній має належати йому та сестрі в рівних частинах. Що стосується надання додаткового строку позивачу, то свою думку не висловив. Додатково пояснив, що за бабою доглядала її матір, позивача у справі там не бачив, хоча це могло бути й через те, що сам рідко там бував. З відзивом до суду звертатися не бажає, оскільки не бачить у цьому потреби.

Відповідач Комарівська сільська рада відзиву на позов не надала, в судове засідання представника не направила, подавши заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника відповідача, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким за ст. 1220 ЦК України є день смерті особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивачки ОСОБА_3 , яка на день смерті проживала та була зареєстрована сама.

За життя 24.03.1988 року ОСОБА_3 склала заповіт, в якому все своє майно заповіла своїй дочці ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_3 її дочка ОСОБА_4 не вчинила жодних активних дій (в тому числі подання заяви до нотаріуса) для прийняття спадщини, тобто, її не прийняла. Не вчинила жодних дій з питання оформлення спадщини після баби й позивач у цій справі.

Фактично, пай ОСОБА_3 після її смерті, взагалі не був успадкований.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері позивачки - ОСОБА_4 , спадщину прийняли її чоловік ОСОБА_5 та син ОСОБА_2 в рівних частках (по частині).

ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори також не зверталась.

Виходячи зі змісту позовної заяви, вбачається, що ОСОБА_1 фактично є спадкоємцем п`ятої черги за законом відповідно до положень ст. 1265 ЦК України.

Згідно зі ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Даною статтею також визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Особі може бути визначений додатковий строк для прийняття спадщини за рішенням суду лише за умови поважності причини його пропуску. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Водночас, закон не містить застережень, які саме причини є поважними. Відтак визнання поважною причини пропуску строку для прийняття спадщини залежить від обставин конкретної справи і має бути доведено відповідними доказами.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року, справа № 6-1320цс17, а також у постанові від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12.

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов`язками щодо предмета спору (стаття 13 ЦПК), а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти застосуванню таких прав та виконанню обов`язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом.

Судом враховуються висновки Верховного Суду викладені у постанові від 14.09.2023 року у справі № 465/4873/20, згідно яких позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Суд не може вчиняти активних дій, оскільки це суперечитиме засаді об`єктивності та неупередженості суду, відображеній, зокрема, у п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК.

Також, Верховний Суд у постанові від 16.08.2023 року, справа № 910/6654/22, зазначив, що кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо.

У даній справі позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилалася як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, ОСОБА_1 не надала доказів того, що вона дійсно з 08.03.2005 року мала вагомі та об`єктивні підстави для неподання заяви про прийняття спадщини після смерті своєї баби ОСОБА_3 .

Крім того, після смерті своєї матері ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 також не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Таким чином, з 2005 року позивач у цій справі взагалі не вчиняла жодних активних дій для прийняття спадщини, як після баби, так й після матері.

Обмірковуючи правовідносини у цій справі та надаючи ним оцінку, суд керується висновками Верховного Суду, які є обов`язковими для застосування у відповідності до Закону «Про судоустрій та статус суддів».

Так, Верховний Суд стало та послідовно зазначає, що невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини (постанови від 17 лютого 2022 року у справі № 953/15603/20, від 06.02.2018 у справі 180/1163/16-ц, від 26.02.2020 у справі № 286/27/18, від 07.02.2020 у справі №431/1160/18-ц, від 02.09.2020 у справі № 761/10023/13-ц).

Також, у п. 2 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 зазначено, що судами не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як необізнаність особи про наявність спадкового майна. Аналогічного підходу дотримується й Верховний Суд, наприклад, у постанові від 11.08.2021 у справі № 720/1079/19.

Як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_1 , лише після повідомлення представника орендодавця даної земельної ділянки про необхідність оформлення правовстановлюючих документів ОСОБА_1 звернулася до суду.

Таким чином, позивач не зазначив жодної об`єктивної обставини, яка б заважала йому звернутися до нотаріуса з відповідною заявою у визначений законом строк.

Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні (постанова від 11.08.2021 у справі № 720/1079/19).

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі № 592/9058/17-ц від 06.06.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких гуртуються позовні вимоги.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1216-1223, 1258, 1268-1272 ЦК України, ст.ст. 2-4, 12, 13, 19, 23, 76-89, 141, 258-268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комарівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, третя особа: ОСОБА_2 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

відповідач: Комарівська сільська рада Ніжинського району Чернігівської області (вул. Соборна, буд. 4, с. Комарівка Ніжинського району Чернігівської області)

третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 )

Суддя Ріхтер В.В.