КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/5265/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/15527/22-ц

19 лютого 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Колесник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Волкової С.Я., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Національного антикорупційного бюро України про відшкодування шкоди, спричиненої органом досудового розслідування,-

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Національного антикорупційного бюро України про відшкодування шкоди, спричиненої органом досудового розслідування.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є учасником та реалізатором народної ініціативи 516 громадян. Наведена ініціатива є реалізацією його та цих громадян конституційних прав згідно ст.ст. 1, 3, 19, 38 Конституції України. З метою реалізації наведеної народної ініціативи він звернувся до уповноважених осіб влади, у тому числі до мера м. Львова А.Садового, і отримав протидію реалізації його конституційних прав.

Після відмови останніх забезпечити реалізацію конституційних прав, він вчинив чисельні дії з метою приведення дій (рішень) уповноважених осіб влади у відповідність із законом.

Так, 31 жовтня 2017 року ним особисто було подано звернення № 5 Прем`єр-міністру України В.Гройсману, яке останнім як заява/повідомлення про кримінальні правопорушення, передано Міністру внутрішніх справ А.Авакову.

Уповноваженими особами Національної поліції не були виконані вимоги статей 55, 214 КПК України по заяві № 5, у зв?язку з цим ним подана скарга до Галицького районного суду м. Львова.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 22 січня 2018 року (справа № 461/458/18) зобов`язано уповноважених осіб Головного управління Національної поліції у Львівській області внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненням ОСОБА_1 від 31 жовтня 2017 року, адресованим Прем`єр-міністру України, яке долучено до кримінального провадження № 0000081.

У зв?язку з тим, що уповноважені особи ГУ Національної поліції у Львівській області відмовились виконувати ухвалу суду від 22 січня 2018 року (справа № 461/458/18), він 17 квітня 2018 року подав звернення (заява № 25) до Голови Верховної Ради України А.Парубія. Вказана заява № 25 була передана Генеральному прокурору та в подальшому була передана по інстанціям прокуратури без виконання вимог статті 214 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 липня 2018 року (справа № 757/26898/18-к) зобов`язано уповноважену особу Генеральної прокуратури України внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення від 17 квітня 2018 року, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Для відновлення порушених прав ним 09 січня 2019 року було подано заяву/повідомлення про кримінльне правопорушення (звернення до депутата Верховної Верховної Ради України С.М. Капліна) № 32.

Листом № 111-118/13366 в.о. начальника Управління Національного антикорупційного бюро України по роботі з громадськістю Г.Головацького від 18 квітня 2019 року його повідомлено про рішення директора Національного антикорупційного бюро України без виконання вимог статті 214 КПК України при отримані заяви/повідомлення про кримінальне правопорушення (звернення до депутата Верховної Верховної Ради України С.М. Капліна) № 32 від 09 січня 2019 року за статями 364, 375, 382 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом?янського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року (справа № 760/14444/19) зобов`язано службову особу Національного антикорупційного бюро України, до компетенції якої входить внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не пізніше 24 годин після отримання копії ухвали внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення, зазначені в заяві/повідомленні про кримінальне правопорушення № 32 від 09 січня 2019 року, яка надійшла до Національного антикорупційного бюро України; розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Позивач вважав, що наведене свідчить про те, що уповноважена особа Національного антикорупційного бюро України, отримавши заяву № 32від 09 січня 2019 року, по якій зобов`язана виконати вимоги статті 214 КПК України, не вчинила виконання вимог наведеної статті Кодексу, а суд на підставі ухвали від 30 травня 2019 року (справа № 760/14444/19) підтвердив факт незаконності дій (рішення) уповноважених осіб органу досудового розслідування. Отже, є факт вчинення органом досудового рослідування (представником держави України) порушення його прав.

Зазначав, що через невиконання уповноваженими особами правоохоронних органів своїх службових обов`язків, та затрачених ним зусиль для оскарження неправомірних дій (бездіяльності) щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення, тяжкість наслідків цих порушень, соціальної значимості цих порушень та репутаційних втрат, йому завдано моральної шкоди, що полягає у порушенні уповноваженими особами правоохоронного органу його конституційних прав, як потерпілого, так і у порушенні стосунків з учасниками народної ініціативи.

Відповідно розмір відшкодування підлягає обчисленню, виходячи з негативних наслідків відносин з кожним із 516 громадян - учасників народної ініціативи, а також з негативних наслідків порушення законності уповноваженими особами правоохоронного органу його прав, як потерпілого, окремо за порушення частин 1, 2 статті 55 КПК України та за порушення статті 214 КПК України за кожною статтею 364, 365, 382 КК України.

Ураховуючи наведене, уточнивши розмір позовних вимог на підставі заяви від 27 грудня 2022 року, позивач ОСОБА_1 просив суд: стягнути з держави Україна через Державну казначейську службу України на його користь у відшкодування моральної шкоди 3 101 000,00 євро (120 656 012,40 грн) та 4 000,00 грн на відшкодування матеріальних витрат, понесених із заявою № 32 та всіх витрат до постановлення ухвали від 30 травня 2019 року на захист конституційних прав потерпілого.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Національного антикорупційного бюро України про відшкодування шкоди, спричиненої органом досудового розслідування відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які посилался позивач в обгрунтування своїх вимог.

Зазначає, що завданням суду було захист прав потерпілого громадянина за ст.ст. 1, 3, 8, 19, 55, 56 Конституції України та створення умов для реалізації прав за ст.ст. 129, 129-1 Конституції України.

Однак, суд першої інстанції розглянув справу на підставі правових відносин за ст.1176 ЦК України, замість правових відносин за ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.

Суд першої інстанції не спростував достовірними та достатніми доказами і не взяв до уваги, що джерелом дій громадянина, у тому числі щодо подання позову, та спричинення йому шкоди є порушення його конституційних прав (особливо порушення права на виконання ухвали від 22січня 2018 року) і боротьба за їх забезпечення та припинення процесу отримання шкоди. Тобто, суд не спростував порядок подій у справі та їхню взаємопов`язаність, а також наслідки такоїпов`язаності.

Суд першої інстанції не навів достовірних та достатніх доказів на спростування фактів і розміру спричиненої шкоди потерпілому, злочинної бездіяльності (за ст.ст. 364, 365, 382 КК України) з метою продовження порушення прав потерпілого громадянина України (особливо з метою забезпечення невиконання ухвали від 22 січня 2018 року) та причинного зв`язку між цими фактами.

При цьому, у судовому рішенні відсутні висновки суду щодо підстав відхилення аргументів позивача, якими обгрунтовувавлись позовні вимоги.

Судове рішення обгрунтовано поняттями «делікатна відповідальність» та «певні недоліки у процесуальній діяльності», які не передбачені КПК України, КК України, ЦПК України, ЦК України та, відповідно, це є фактом порушення судом статті 6 Конституції України.

Суд першої інстанції, у порушення вимог ч.4 ст.263 ЦПК України та практики ЄСПЛ (ч.4 ст.10 ЦПК України), поклав на потерпілого громадянина обов`язок довести спричинення йому моральної шкоди.

Вважає що, розглядаючи справу, суд першої інстанції повторив всі порушення норм процесуального права у незаконних висновках постанови Верховного Суду від 03 лютого 2021 року (справа № 757/66977/17-ц) та обгрунтував судове рішення припущеннями.

Відповідно, процесуальні дії суду першої інстанції не відповідають вимогам ст.ст. 89, 263, 265 ЦПК України і судове рішення є незаконним.

У такий спосіб суд першої інстанції не виконав свій обов`язок по захисту конституційних прав потерпілого громадянина України за ст.ст. 1, 3, 8, 19, 38, 55, 56, 129, 129-1 Конституції України та ч.1 ст.2 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Національного антикорупційного бюро України - Пилипенко Сергій Михайлович просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Зазначає, що виконання Національним антикорупційним бюро ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30.05.2019 року у справі № 760/14444/19 шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення за зверненням позивача № 32 від 09.01.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувані, підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До того ж, факт того, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30.05.2019року у справі № 760/14444/19 зобов`язано уповноважену особу Національного антикорупційного бюро України внести відомості про кримінальне правопорушення за зверненням позивача № 32 від 09.01.2019рокудо Єдиного реєстру досудових розслідувань, не доводить заподіяння позивачеві шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю, яка виразилася у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР, та настанням шкоди. При цьому, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30.05.2019 року у справі № 760/14444/19 не встановлено ознак протиправної поведінки у діях Національного бюро.

Таким чином, права позивача у зв`язку із невнесенням уповноваженою особою відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР за зверненням позивача № 32 від 09.01.2019 року були відновлені ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30.05.2019 у справі № 760/14444/19, що є достатньою сатисфакцією із урахуванням обставин цієї справи.

Такий висновок є аналогічним висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 686/7576/18, від 16 травня 2019 року у справі № 686/20079/18, від 12 квітня 2019 року у справі № 686/10651/18, від 22 травня 2019 року у справі № 686/24243/18-ц, від 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18, від 25 листопада 2019 року у справі № 686/22462/18, від 03 грудня 2019 року у справі 686/12334/18, від 03 грудня у справі № 686/26653/1 8, від 19 березня 2020 року у справі № 686/17001/17, від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19, від 27 квітня 2020 року у справі № 686/17297/18, від 30 червня 2020 року у справі № 686/3050/19 та від 06 липня 2020 року у справі № 686/20389/19, від 20.01.2021 у справі № 686/27885/19.

Отже, Національне антикорупційне бюро не вчиняло жодних протиправних діянь, які б могли свідчити про заподіяння моральних чи фізичних страждань позивачу, а отже і могли слугувати достатньою підставою для стягнення моральної шкоди.

До того ж, позивачем не надано доказів на підтвердження завдання йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, як і не обґрунтовано, які саме негативні наслідки настали для нього внаслідок не розгляду його заяви уповноваженою особою Національного бюро.

Таким чином, усі доводи позивача щодо наявності у нього моральних страждань та інших негативних наслідків ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджуються належними та допустимими доказами.

До дня призначення справи до розгляду відзив на апеляційну скаргу від Державної казначейської служби України не надійшов.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

В судове засідання, призначене судом апеляційної інстанції, учасники справи не з`явились. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції учасники справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Доручено Львівському апеляційному судузабезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Позивач ОСОБА_2 для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції у Львівський апеляційний суд не з?явився, від його імені до Київського апеляційного суду надійшло повідомлення про неможливість ОСОБА_1 прибути до суду через хворобу, доказів до вказаного повідомлення позивачем не надано.

У відповідності до вимог статті 128, 130, 211, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності учасників справи у звичному режимі.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 є учасником та реалізатором народної ініціативи 516 громадян щодо створення обладнаних торгівельних місць для селян та дрібних торговців у Сихівському районі м.Львова. З метою реалізації наведеної народної ініціативи позивач ОСОБА_1 звернувся до уповноважених осіб влади, у тому числі, до мера м. Львова А.Садового.

31 жовтня 2017 року позивач подав звернення № 5 Прем`єр-міністру України В.Гройсману щодо організації притягнення до встановленої законом відповідальностіпосадовців, які вчинили переслідування, погрози та перешкоджання реалізації народної ініціативи(а.с. 10-14). Дане звернення було скеровано керівнику Головного Управління Національної поліції у Львівській області.

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду м. Львова із скаргою на бездіяльність працівників Головного управління Національної поліції у Львівській області (а.с. 15-16).

У вказаній справі № 461/458/18 судом встановлено, що 09 січня 2018 року ОСОБА_1 листом заступника начальника ГУ НП у Львівській області від 21 грудня 2017 року №Ц-10/40/02/09-2017 поінформовано про те, що відомості по зверненню №5, яке адресоване до Кабінету Міністрів України, 05 грудня 2017 року зареєстровано в Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області за №25008.Також поінформовано про те, що 11березня 2017 року прокуратурою Сихівського району м.Львова розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000081 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.367, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.2 ст.364, ч.1 ст.190 КК України та матеріали вказаного кримінального провадження скеровано для проведення досудового розслідування до СВ Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області. Звернення ОСОБА_1 від 31 жовтня 2017 року долучено до матеріалів згаданого кримінального провадження.

За висновком суду в межах дослідження матеріалів справи № 461/458/18 передача кримінального провадження Сихівському ВП ГУ НП у Львівській області порушує законні права ОСОБА_1 , оскільки Сихівський ВП ГУ НП у Львівській області не має повноважень на веденння досудового розслідування, так як його посадові особи є фігурантами справи.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 22 січня 2018 року (справа № 461/458/18, провадження № 1-кс/461/388/18) зобов`язано уповноважених осіб Головного управління Національної поліції у Львівській області внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненням ОСОБА_1 від 31 жовтня 2017 року, адресованим Прем`єр-міністру України, яке долучено до кримінального провадження № 0000081.

17 квітня 2018 року позивач подав звернення (заява № 25) до Голови Верховної Ради України А.Парубія, посилаючись на відмову уповноважених осіб ГУ Національної поліції у Львівській області виконувати ухвалу суду від 22 січня 2018 року (справа № 461/458/18) - а.с. 17. Вказана заява № 25 була скерована до Генеральної прокурори України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 липня 2018 року (справа № 757/26898/18-к) зобов`язано уповноважену особу Генеральної прокуратури України внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення від 17 квітня 2018 року, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

09 січня 2019 року позивач подав до депутата Верховної Верховної Ради України С.М. Капліна звернення № 32 (заява/повідомленням про кримінальне правопорушення за фактами порушення конституційних прав, які мають ознаки кримінальних правопорушень за ст.ст. 364, 375, 382 КК України, та притягнення винної особи органу державної влади до наведеної відповідальності) - а.с. 18-19.

Звернення ОСОБА_1 від 09 січня 2019 року № 32 було направлено до директора Національного антикорупційного бюро України.

Листом в.о. начальника Управління Національного антикорупційного бюро України по роботі з громадськістю Г.Головацького від 18 квітня 2019 року його повідомлено про рішення директора Національного антикорупційного бюро України без виконання вимог статті 214 КПК України при отримані заяви/повідомлення про кримінальне правопорушення (звернення до депутата Верховної Верховної Ради України С.М. Капліна) № 32 від 09 січня 2019 року за статями 364, 375, 382 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом?янського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року (справа № 760/14444/19) задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України.

Зобов`язано службову особу Національного антикорупційного бюро України, до компетенції якої входить внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не пізніше 24 годин після отримання копії ухвали внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення, зазначені в заяві/повідомленні про кримінальне правопорушення № 32 від 09 січня 2019 року, яка надійшла до Національного антикорупційного бюро України; розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 20).

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань підтверджується, що 18 червня 2019 року, на виконання ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року (справа № 760/14444/19), уповановаженою особою Національного антикорупційного бюро України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000506 з кваліфікацією ч. 1 ст. 375 КК України відомості про вчинення кримінального правопорушення, що зазначені в заяві ОСОБА_1 № 32 від 09 січня 2019 року (запис № 19) а.с. 81.

Про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань проінформовано ОСОБА_1 та надіслано йому витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що не заперечується позивачем.

Із листа територіального управління, розташованого у місті Львові, Державного бюро розслідування №12-11-10578 від 01 серпня 2022 року вбачається, що кримінальне провадження № 0000506, після його реєстрації Національним антикорупційним бюро України, 23 липня 2019 року надійшло за підслідністю до ТУ ДБР у м.Львові та в подальшому 18 грудня 2019 року матеріали досудового розслідування були об`єднані з кримінальним провадженням № 0000755 від 04 квітня 2019 року. 20 грудня 2019 року за наслідками досудового розслідування слідчим у кримінальному провадженні № 0000755 від 04 квітня 2019 року прийнято рішення про його закритя з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.284 КПК України (а.с. 72).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Національного антикорупційного бюро України про відшкодування шкоди, спричиненої органом досудового розслідування, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди не знайшли підтвердження в судовому засіданні належними доказами.

Суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 56 Конституції Україникожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зроблений висновок про те, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має правона відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

У справі, яка переглядається, позивач пов`язував завдання йому моральних страждань із неналежним здійсненням уповноваженими особами органу досудового розслідування Національного антикорупційного бюро України своїх службових обов`язків, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення/заяви позивача від 09 січня 2019 року №32 про кримінальне правопорушення.

Позивач уважав, щофакт незаконності дій (рішення) уповноважених осіб органу досудове розслідування органу досудового розслідування Національного антикорупційного бюро України встановлено ухвалою слідчого судді від 30 травня 2019 року (справа № 760/14444/19), постановленої за результатами розгляду скарги позивача, поданої в порядку статті 303 КПК України, на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди.

При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Матеріалами справи підтверджеється, що 09 січня 2019 року позивач подав до депутата Верховної Ради України С.М. Капліна звернення № 32 (заява/повідомленням про кримінальне правопорушенняза фактами порушення конституційних прав, які мають ознаки кримінальних правопорушень за ст.ст. 364, 375, 382 КК України, та притягнення винної особи органу державної влади до наведеної відповідальності) - а.с. 18-19.

Звернення ОСОБА_1 від 09 січня 2019 року № 32 було направлено до директора Національного антикорупційного бюро України.

Листом в.о. начальника Управління Національного антикорупційного бюро України по роботі з громадськістю Г.Головацького від 18 квітня 2019 року його повідомлено про рішення директора Національного антикорупційного бюро України без виконання вимог статті 214 КПК України при отримані заяви/повідомлення про кримінальне правопорушення (звернення до депутата Верховної Верховної Ради України С.М. Капліна) № 32 від 09 січня 2019 року за статями 364, 375, 382 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом?янського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року (справа № 760/14444/19) задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України.

Зобов`язано службову особу Національного антикорупційного бюро України, до компетенції якої входить внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не пізніше 24 годин після отримання копії ухвали внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення, зазначені в заяві/повідомленні про кримінальне правопорушення № 32 від 09 січня 2019 року, яка надійшла до Національного антикорупційного бюро України; розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 20).

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань підтверджується, що 18 червня 2019 року, на виконання ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року (справа № 760/14444/19), уповановаженою особою Національного антикорупційного бюро України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000506 з кваліфікацією ч. 1 ст. 375 КК України відомості про вчинення кримінального правопорушення, що зазначені в заяві ОСОБА_1 № 32 від 09 січня 2019 року (запис № 19) а.с. 81.

Про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань проінформовано ОСОБА_1 та надіслано йому витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що не заперечується позивачем.

У справі, яка переглядається, позивач пов`язував завдання йому моральних страждань із неналежним здійсненням уповноваженими особами органу досудового розслідування Національного антикорупційного бюро України своїх службових обов`язків, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення/заяви позивача від 09 січня 2019 року №32 про кримінальне правопорушення.

Позивач вважав, що факт незаконності дій (рішення) уповноважених осіб органу досудового розслідування Національного антикорупційного бюро України встановлено ухвалою слідчого судді від 30 травня 2019 року (справа № 760/14444/19), постановленою за результатами розгляду скарги позивача, поданої в порядку статті 303 КПК України, на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

Водночас, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 20 січня 2021 року в справі № 686/27885/19 (провадження № 61-8240св20).

На підставі наданих учасниками справи та досліджених судом доказів, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що метою оскарження ОСОБА_1 бездіяльності Національного антикорупційного бюро України було оспорювання процесуальної діяльності уповноважених осіб цього органу щодо фіксації наданих позивачем відомостей про кримінальне правопорушення.

Разом із цим, зазначене не є безумовним доказом неправомірної бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦК України.

Так, процесуальне рішення, на якепосилається позивач, та розцінене ним як бездіяльність та неправильне визначення уповноваженими особами органу досудового розслідування Національного антикорупційного бюро України обсягу і характеру дій при перевірці заяви(повідомлення) про кримінальне правопорушення, є механізмом реалізації прав особи на контроль порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб за здійснення функцій органудосудового розслідування відповідно до правил статті 303 КПК України.

Ухвала слідчого судді Солом?янського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року (справа № 760/14444/19) про задоволення скарги ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою №32 від 09 січня 2019 року свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права оскарження процесуальних рішень чи бездіяльності уповноважених осіб за здійснення функцій органу досудового розслідування.

Отже, сам факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали не тягне безумовний наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлено зазначену позивачем ухвалу слідчого судді від 30 травня 2019 року (справа № 760/14444/19), не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій посадових або службових осіб Національного антикорупційного бюро України і притягнення їх до цивільно-правової відповідальності.

Колегії суддів апеляційного суду наголошує на тому, що не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів, для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою. Отже, саме по собі постановлення слідчим суддею ухвали не є підставою для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності та відшкодування шкоди.

У постанові від 22 квітня 2020 року (справа № 520/9306/17, провадження № 61-37014св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що реалізація особою свого процесуального права, передбаченого статтею 24 КПК України, задоволення слідчим суддею таких скарг, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Саме по собі визнання слідчим суддею бездіяльності відповідних посадових осіб правоохоронних органів під час досудового розслідування кримінального провадження беззаперечно не свідчить про завдання позивачу такими діями (бездіяльністю) посадових осіб будь-якої шкоди.

Подібні висновки висловлені Верховним Судом у постановах: від 30 січня 2019 року у справі № 199/1478/17 (провадження № 61-4779св18); від 03 лютого 2020 року у справі № 757/66977/17-ц (провадження № 61-15913св20); від 08 вересня 2021 року у справі № 638/164/18 (провадження № 61-446св21); від 01 грудня 2021 року у справі № 638/3758/20 (провадження № 61-12540св21) та інших.

Правові позиції є релевантними, а судова практика Верховного Суду з указаного питання є сталою та сформованою.

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставин у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що судове рішення (ухвала) слідчого судді від 30 травня 2019 року (справа № 760/14444/19), якою зобов`язано службову особу Національного антикорупційного бюро України внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 № 32 від 09 січня 2019 року, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду.

Отже, позивач в ході розгляду справи не довів наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, що, відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, є його процесуальним обов`язком.

Таким чином, у справі, яка переглядається, позивач не надав достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань, встановлення факту протиправності дій, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) органу досудового розслідування Національного антикорупційного бюро України.

Відсутні правові підстави для задоволення позову і в частині відшкодування ОСОБА_1 матеріальних витрат (збитків), понесених ним із заявою № 32 та всіх витрат до постановлення ухвали від 30 травня 2019 року у розмірі 4 000,00 грн, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктами першим та другим статті 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення особою свого порушеного права.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У справі, яка переглядається, позивачем не доведено те, що вказані витрати були необхідними для відновлення свого порушеного права, а судом не встановлено у діях відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення для покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків. Не надано позивачем і документального підтвердження витрат на суму 4 000,00 грн.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги позивача правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково, оскільки під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Національного антикорупційного бюро України про відшкодування шкоди, спричиненої органом досудового розслідування без оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Ціна позову, у справі, що переглядається, з урахуванням уточнених вимог позивача, складає 3 101 000,00 євро (120 656 012,40 грн), що станом на день подання позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже, оскільки справа віднесена до категорій справ визначених частиною четвертою статті 274 ЦПК України, суд першої інстанції помилково призначив та розглянув дану справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Порушення зазначених вимог законодавства відповідно до пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування апеляційним судом судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення по суті заявлених вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Національного антикорупційного бюро України про відшкодування шкоди, спричиненої органом досудового розслідування, які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови підлягають залишенню без задоволення.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на те, що на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір у даній категорії справ не справляється, то судові витрати у вигляді судового збору згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 56 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 13, 76, 77, 79, 80, 81, 89, 263, 274, 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 рокускасувати та ухвалити нове судове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Національного антикорупційного бюро України про відшкодування шкоди, спричиненої органом досудового розслідування, залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Судді: