Справа № 177/2252/23
Провадження № 2/177/112/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 січня 2024 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом та просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь борг за договором позики в загальному розмірі 200000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 12.12.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір позики грошових коштів на суму 200000,00 грн, які позичальник зобов`язалася повернути до 12.12.2020, чого нею зроблено не було, у зв`язку з чим, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_2 правом на участь у судовому засіданні не скористалася. Її представник, адвокат Дем`яненко Т.О., позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, що наведено в позові.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явилася, про день, час та місцем судового засідання повідомлялася згідно з ч. ч. 11, 12 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки зареєстроване місце проживання відповідача встановити не вдалося (а.с.20-26).

На адресу суду 05.12.2023, засобами поштового зв`язку, надійшла заява, датована 22.11.2023, згідно з якою ОСОБА_3 визнає позов у повному обсязі та просить розглядати справу за її відсутності. У заяві зазначено місце проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що направлялося судом відповідачу за вказаної адресою, повернулося до суду з відміткою «адресат відсутні за вказаною адресою».

Водночас, до заяви не долучено копію документа, який би посвідчував особу, що склала вказану заяву, а саме, ОСОБА_3 , не зазначено її засобів зв`язку. Хоча в заяві вказана адреса місця проживання відповідача, АДРЕСА_1 , проте, згідно з даних Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с.22), ОСОБА_3 не значиться зареєстрованою за вказаною адресою, а сама заява про визнання позову від 22.11.2023, як слідує з трекінгу поштових відправлень «Укрпошта», відправлено з смт Петрове.

За вказаних обставин, з огляду на те, що суд позбавлений можливості ідентифікувати особу, яка склала заяву про визнання позову від 22.12.2023, а також перевірити, що визнання позову у такий спосіб не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд указану заяву суд до уваги не бере та не приймає визнання відповідачем позову.

На адресу суду відзиву на позов від відповідача не надходило.

Оскільки відповідач вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин та відзиву на позов не подала, суд, на підставі ст. 280 ЦПК України, провів заочний розгляд справи, про що не заперечував позивач.

Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступного висновку.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 12.12.2019 укладено договір позики на суму 200000,00 грн (а.с.4-5).

Згідно з умовами цього договору, ОСОБА_3 взяла в борг у ОСОБА_4 грошові кошти в національній валюті, - гривні, у сумі 200000,00 грн та зобов`язалася їх повернути до 12.12.2020. Після закінчення цього строку, позичальнику надається додатковий строк три банківські дні для повернення коштів позики в повному обсязі, в сумі 200000,00 грн.

У розділі 3 договору «Порядок надання позики», вказано, що фактична передача позичальнику грошових коштів в обумовленій сумі, підтверджується розпискою.

На підтвердження укладення договору позики, відповідачем ОСОБА_3 надано позивачу ОСОБА_2 письмову розписку від 12.12.2019, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.3).

Водночас, матеріали справи не містять будь-які відомості щодо повернення відповідачем грошових коштів за вказаним договором позики. Наявні вимоги про повернення суми позики, які 12.12.2020, 26.12.2020 та 09.01.2021 позивач ОСОБА_2 вручила ОСОБА_3 , залишилися без належного реагування (а.с.6-8)

За приписами ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як зазначено в позовній заяві, позивач свої зобов`язання за договором позики виконала, передавши відповідачу грошові кошти в сумі 200000,00 грн.

Водночас, як зазначено в позові, ОСОБА_3 свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконала, оскільки грошові кошти, отримані за договором позики від 12.12.2019, у порядку та строки, обумовлені ним, не повернула, у зв`язку з чим, позивач ОСОБА_2 вимушена звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України).

За нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Саме такий правовий висновок про застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13 та від 02.02.2014 у справі № 6-79цс14.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання (постанова Верховного Суду від 08.07.2019 у справі № 524/4946/16-ц)

Встановивши, що укладений позивачем та відповідачем письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, суд приходить до висновку про виникнення між вказаними сторонами боргового зобов`язання.

Так, підписана відповідачем розписка від 12.12.2019, підтверджує як факт укладення договору позики та зміст умов цього договору, так і факт отримання нею від позивача коштів та обов`язок їх повернути.

Докази на підтвердження того, що вказаний договір позики (розписка) від 12.12.2019 оскаржувалися ОСОБА_3 у встановленому законом порядку (шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним, удаваним тощо), суду відповідачем також не надано.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.01.2019 у справі № 483/2085/16-ц (провадження № 61-33184св18) вказано, що в ст. 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку».

Договором позики від 12.12.2019 встановлений строк виконання зобов`язання - до 12.12.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Главою 50 ЦК України визначено перелік підстав припинення зобов`язань, у тому числі виконання зобов`язання, проведеного належним чином.

Згідно зі ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Жодних доказів на підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором позики від 12.12.2019 відповідачем під час судового розгляду не надано.

Нормами ч. 3 ст. 1049 ЦК України визначено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених речовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківських рахунок.

Наявність у позивача оригіналу розписки, яка надана позивачем та досліджена судом, є належним та допустимим доказом як факту отримання ОСОБА_3 позики та її волевиявлення у строк до 12.12.2020 повернути борг, так і невиконання відповідачем даного боргового зобов`язання у повному обсязі.

Суду не надано та в судовому засіданні не встановлено доказів наявності у відповідача будь-яких перешкод для повернення суми боргу за договором позики, а також щодо відмови ОСОБА_2 прийняти виконання зобов`язання за договором позики.

За приписами ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Доказів відсутності у відповідача ОСОБА_3 обов`язку з повернення коштів позивачу ОСОБА_2 за договором позики від 12.12.2019, суду не надано.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь суми боргу за договором позики від 12.12.2019 у розмірі 200000,00 грн, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскільки при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2000,00 грн (а.с.18), позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача, згідно зі ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню сплачений останньої судовий збір у розмірі 2000,00 грн.

Окрім цього, позивач просила суд стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн, що підтверджені договором про надання правничої допомоги від 20.10.2023, розрахунком суми гонорару за надану правничу допомогу та квитанцією про оплату витрат (а.с.13-17).

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини визначені ч. 3 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи що позов задоволено, позивачем ОСОБА_2 понесено витрати на правничу допомогу, які є обґрунтованими та підтверджені належними доказами, заяв про їх необґрунтованість та не співмірність відповідачем ОСОБА_3 не подано, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 280-284, 287, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), заборгованість за договором позики від 12.12.2019 у розмірі 200000,00 (двісті тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок, а також на правничу допомогу в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення суду складено 12.01.2024.

Суддя: