Справа № 342/1211/23
Провадження № 22-ц/4808/360/24
Головуючий у 1 інстанції Федів Л. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Кузів А.В.,

з участю представника АТ КБ «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Городенківського районного суду від 11 грудня 2023 року під головуванням судді Федів Л.М. у м. Городенка,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 08.06.2018 та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Підписавши заяву, між сторонами у відповідності до ст.634 ЦК України був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок з початковим кредитним лімітом, який у процесі користування відповідачем кредитним картковим рахунком, через отриману кредитну картку збільшився до 61 000 грн. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, шляхом надання відповідачці можливості розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

У зв`язку із порушенням відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у відповідачки станом на 23.08.2023 виникла заборгованість 71 071,43 грн, яка складається із: 54 929 грн - заборгованості за кредитом; 16 142,43 грн - заборгованості за відсотками за користування кредитом, яка на час подання цього позову непогашена.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в розмірі 71 071,43 грн.

Рішенням Городенківського районного суду від 11 грудня 2023 року відмовлено в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».

У апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк»посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Суд не врахував, що зняття коштів з картки було саме через розголошення відповідачкою персональних даних та з її картки 07.08.2022 було здійснено переказ коштів трьома сумами: разом з картки списано 57 963,90 грн.

ОСОБА_1 у зверненні до поліції та банку зазначила, що самостійно перейшла за «фішинговим» посиланням сторінки ОLХ, в результаті чого зловмисником було здійснено вхід в «Приват24», отримано інформацію по картці та здійснено транзакції по переказу коштів через термінал.

ОСОБА_1 визнає, що вона продавала товар на сайті ОLХ і до неї звернулася невідома особа та зловживаючи її довірою заволоділа її коштами.

Суд першої інстанції на вказані факти уваги не звернув та не встановив, яким чином було зловживання довірою відповідача, в чому воно полягало. ОСОБА_1 приховала від суду, яким чином було зловживання довірою. Блокування аканту «Приват24» та зміни даних були вже після проведення операцій.

За інформацією вибірки встановлено, що фінансовий номер ОСОБА_1 в період оспорюваних транзакцій не мінявся.

Таким чином, перерахуванню коштів з картки сприяло розголошення заявником конфіденційної інформації в ході спілкування із зловмисником та внесення даних картки за фішинговим посиланням OLX.

Враховуючи, що повідомлення від ОСОБА_1 до АТ КБ«ПриватБанк» надійшло вже після зняття коштів, то саме відповідачка несе відповідальність за зняття коштів.

В свою чергу відповідачкою, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з її карткового рахунку та неправомірних дій банку.

Наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості про вчинення злочину стосовно позичальника до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення його від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними.

Оскільки, позичальник зобов`язання належним чином не виконав, розголосив персональні дані третім особам, тому зобов`язаний повернути використані кредитні кошти та відсотки за користування коштами.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що не погоджується із доводами апеляційної скарги. Вона, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю жодним чином не сприяла у доступі до свого карткового рахунку та не надавала інформацію третім особам для проведення платіжних операції.

Голослівним є аргумент, що перерахуванню коштів з картки сприяло розголошення конфіденційної інформації в ході спілкування із зловмисником та внесення даних картки за фішинговим посиланням ОLХ.

Позивач не надав жодних доказів вчинення нею дій чи бездіяльності які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. Позивачем не доведено позовних вимог і не надано належних і допустимих доказів, що вона своїми діями чи бездіяльністю сприяла в доступі до власного карткового рахунку, повідомляла стороннім особам пін-код. Вона здійснила всі необхідні дії для належного повідомлення банку про незаконне здійснення перерахунку кредитних коштів з рахунку та належним чином повідомила банк та правоохоронні органи про факт незаконного заволодіння кредитними коштами.

Після виявлення списання поза її волею коштів з карткового рахунку вона зразу ж звернулася з письмовими заявами у AT КБ «ПриватБанк» та до Городенківського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про вчинення злочину. Такі дії вказують на те, що нею вживалися необхідні заходи на усунення несприятливих наслідків і своєчасно повідомлено банк про викрадення коштів. Однак, відсутність повідомлень від банку про зняття кредитних коштів підтверджує неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного інформування про здійснення операцій по кредитній картці.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник АТ КБ «ПриватБанк», апеляційну скаргу підтримав з мотивів наведеній у ній.

ОСОБА_1 в засідання апеляційного суду не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про день, час і місце слухання справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк», перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та підписала заяву №б/н від 08.06.2018 (а.с. 27).

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» про отримані кредитні картки ОСОБА_1 є держателем платіжних карток АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 термін дії 10/21 та № НОМЕР_2 термін дії 12/25 (а.с. 14).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 банком було встановлено кредитний ліміт у розмірі 5 100 гривень, який 17.07.2019 був збільшений до 27 000 грн, 06.07.2020 збільшений до 33 000 грн, 14.12.2021 до 61 000 грн, 03.01.2023 зменшений до 0,00 грн (а.с. 13).

Встановлено, що з кредитного карткового рахунку ОСОБА_1 07.08.2022 у період часу з 22 год. 37 хв. до 22 год. 38 хв. було здійснено переказ коштів трьома сумами: 19 095 грн, 19 095 грн та 18 090 грн, з врахуванням суми комісії банку (568,35 грн, 572,85 грн, 542,70 грн) разом списано 57 963,90 грн.

За фактом заволодіння невідомою особою грошовими коштами ОСОБА_1 12.08.2022 звернулася у Городенківське відділенні АТ КБ «Приватбанк». За її зверненням банк заблокував картковий рахунок, про що надіслав повідомлення на її електронну адресу.

ОСОБА_1 зверталася через Городенківське відділення банку до АТ КБ «Приватбанк» із заявою від 26.01.2023, що зареєстрована банком за вх. № 34-ВБ з проханням вжиття заходів для повернення коштів, які були списані 07.08.2022 з її карткового рахунку та проведення за цим фактом службового розслідування.

Листом від 28.01.2023 № 20.1.0.0.0/7-230126/16850 банк повідомив ОСОБА_1 про неможливість повернення списаних коштів з підстав створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Приват24, вхід в яку був здійснений під її авторизацією з використанням фінансового телефону та іншої особистої інформації. Рекомендовано звернутися до правоохоронних органів (а.с. 117).

В ЄРДР 13.08.2022 зареєстровано кримінальне провадження № 0000083 з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст.190 Кримінального кодексу України (в редакції, чинній до 11.08.2023) за заявою відповідача від 12.08.2022 про вчинення кримінального правопорушення шляхом незаконного заволодіння невідомою особою із використанням електронно-обчислювальної техніки грошових коштів в сумі 57 957,90 грн., які були зняті з її кредитної картки № НОМЕР_2 після того, як вона зайшла за посиланням http://olx.xu-pa.me/sell/. При цьому, під час вчинення шахрайських дій, невідома особа використовувала номер мобільного телефону НОМЕР_3 (а.с. 116).

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною першою статті 1068 ЦК України визначено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 , як користувач карток, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_1 відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальність за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідачка своєчасно повідомила банк про цей факт та звернулася до правоохоронних органів.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду та вважає його законним та обґрунтованим.

У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

Вищевказаним спростовуються доводи апелянта, що відповідачкоюповинна була надати доказів на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з її карткового рахунку та неправомірних дій банку.

Оскільки користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя.

Жодними доказами зі сторони банку не доведено того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що перерахуванню коштів з картки сприяло розголошення заявником конфіденційної інформації в ході спілкування із зловмисником і що повідомлення від ОСОБА_1 до Приватбанку надійшло вже після зняття коштів, тому саме відповідачка несе відповідальність за зняття коштів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка вчасно після виявлення списання поза її волею коштів з карткового рахунку, звернулася щодо викрадення грошових коштів з письмовими заявами у відділення АТ КБ «ПриватБанк» та до відділення поліції Коломийського районного Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

Такі дії відповідачки вказують на те, що нею вживалися необхідні заходи на усунення несприятливих для сторін наслідків і своєчасно повідомлено банк про викрадення коштів.

Позивачем не доведено, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персональної інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) якщо суд встановить, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

У постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Городенківського районного суду від 11 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук О.О. Томин