Справа № 191/2360/23
Провадження № 2/191/593/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
09 січня 2024 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Костеленко Я.Ю., за участю секретаря Омельченко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30.03.1998 він придбав трикімнатну квартиру загальною площею 65,50 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений Придніпровською товарною біржею 30.03.1998 за №115/Ф3 між ним та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та зареєстрований в Синельниківському бюро технічної інвентаризації за реєстром №59 від 01.04.1998. В Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відсутні відомості про право власності за ним на трикімнатну квартиру, загальною площею 65,50 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 30.03.1998, укладений між ним та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зареєстрований на Придніпровській товарній біржі 30.03.1998 року за №115/ФЗ; визнати за ним право власності на трикімнатну квартиру, загальною площею 65,50 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник позивача ОСОБА_5 до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача.
Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, не з`явилися у судове засідання без повідомлення причин, правом на подання відзиву не скористалися.
Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин.
У зв`язку з тим, що представник позивача не заперечувала проти розгляду справи по суті за відсутності відповідачів, суд за її згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
30 березня 1998 року на Придніпровській товарній біржі ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу нерухомого майна за №115/ФЗ, згідно якого придбав квартиру, загальною площею 63,70 кв.м., житловою площею 43,30 кв.м., яка складається з трьох кімнат та розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Даний договір зареєстрований 01.04.1998 в Синельниківському бюро технічної інвентаризації за реєстром №59.
Відповідно до довідки Комунального підприємства «Новомосковське МБТІ «ДОР» №387 від 12 вересня 2022 року згідно архівних даних квартира, яка розташована в АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого Придніпровською товарною біржею за реєстром 115 від 30 березня 1998 року. Форма власності приватна. Загальна площа квартири складає 65,5 м.кв., житлова 43,3 м.кв. Квартира складається з: №1 коридор площею 9.5 м. кв., №2 кімната площею 10.1 м. кв., №3 кімната площею 17.7 м. кв., №4 кухня площею 6.6 м. кв., №5 санвузол площею 1.2 м. кв., №6 ванна площею 2.7 м. кв., №7 кімната площею 16.5 м. кв., №8 вбудована шафа 0.4 м. кв., І - балкон площею 0.9 м. кв., II - балкон площею 0.9 м. кв.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №347293624 відсутні відомості про право власності за ОСОБА_1 на квартиру, загальною площею 65,50 кв.м., житловою площею 43,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Згідно зі статтею 153 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 227 ЦК УРСР передбачалось, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Відповідно до статті 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною 2 статті 48 цього Кодексу. Натомість частиною 2 статті 47 ЦК УРСР передбачалось, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі частини 2 статті 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13.12.1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19.01.1996 за № 31, передбачали таку підставу для державної реєстрації об`єктів нерухомого майна як договори купівлі-продажу, зареєстровані біржею.
Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Таким чином, спірні правовідносини на момент їх виникнення були різним чином врегульовані нормами ЦК УРСР та Законом України «Про товарну біржу», тобто існувала колізія норм права щодо необхідності нотаріального посвідчення угод купівлі-продажу нерухомого майна, укладених на товарній біржі.
Зі змісту Договору №115-Ф3 від 30 березня 1998 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Придніпровській товарній біржі та подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав. У відповідності до вимог статті 227 ЦК УРСР даний договір підлягав реєстрації в Синельниківському бюро технічної інвентаризації.
Згідно з довідкою Комунального підприємства «Новомосковське МБТІ «ДОР» №387 від 12 вересня 2022 року квартира, яка розташована в АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого Придніпровською товарною біржею за реєстром 115 від 30 березня 1998 року.
Отже, зареєструвавши на підставі Договору №115-Ф3 від 30 березня 1998 року за ОСОБА_1 право власності на вищевказану квартиру, держава тим самим визнала його право власності на таку квартиру, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.
Законом України «Про товарну біржу» (у редакції, що діяла на час укладення Договору №115-Ф3 від 30 березня 1998 року) не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених статтею 15 цього Закону до біржової операції.
Тому, в цьому контексті, немає підстав для визнання нікчемним Договору №115-Ф3 від 30 березня 1998 року, що зареєстрований на Придніпровській товарній біржі, за яким ОСОБА_1 купив квартиру в АДРЕСА_1 .
Відповідно до частини 2 статті 220 ЦК України аналогічна норма передбачалась частиною 2 статті 47 ЦК УРСР, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Судом встановлено, що сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, повністю виконали його умови, а також дотримались процедури державної реєстрації переходу права власності на об`єкт купівлі-продажу, що свідчить про реальність та дійсність такого правочину.
За таких обставин, враховуючи що на час укладання договору купівлі-продажу мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що відсутні підстави нікчемності правочину, суд вважає, що договір купівлі-продажу квартири, розташованої в АДРЕСА_1 , укладений 30 березня 1998 між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , може бути визнаний судом дійсним та визнано за ОСОБА_1 право власності на вищевказану квартиру, у зв`язку з чим позовні вимоги в підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 30 березня 1998 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зареєстрований на Придніпровській товарній біржі 30 березня 1998 року за №115/ФЗ.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , право власності на квартиру, загальною площею 65,50 кв.м., яка розташована за адресою; АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Я. Ю. Костеленко