Справа № 489/4374/23 Головуюча у 1-й інстанції Рум`янцева Н. О.
Провадження № 22ц/812/198/24 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 січня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Серебрякова Т. В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення сторін цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

поданої від її імені адвокаткою Коренко Т. В.,

на заочне рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 жовтня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Рум`янцевої Н. О. у місті Миколаєві зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

Акціонерного товариства комерційний банк (АТ КБ) «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 31 746 грн 09 коп. заборгованості за кредитним договором та процентами за користування кредитом.

В обґрунтування позову банк зазначив, що 29 серпня 2017 року позичальницею ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг та оформлення картки, підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, на підставі якої відкрито рахунок та надана кредитна картка.

Між тим, в порушення умов договору кредитування з використанням кредитної карти, позичальницею у визначені строки не погашена сума основного кредиту та проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення кредитної заборгованості та заборгованості за процентами за користування кредитом.

Відзиву на позовну заяву відповідачкою не надано

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 жовтня 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що в матеріалах справи наявні докази укладення відповідачкою кредитного договору, про умови якого відповідачка достовірно знала, про що свідчить підпис заяви про умови кредитування.

У листопаді 2023 року відповідачка, діючи через свою представницю - адвокатку Коренко Т. В., звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на свою необізнаністю про розгляд справи через перебування за кордоном та неповне з`ясування судом обставин справи.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 4 грудня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокатка Коренко Т. В., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ухвалення рішення з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з недоведеністю обставин, які суд першої інстанції вважає доведеними, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні вимог банку.

Зазначала, що позивачем не надано доказів на укладення договору за тими умовами та правилами, які суд вважав встановленими. Не відповідає сума кредитного ліміту, на яку суд послався у своєму рішенні, розміру того ліміту, які відповідачка отримала на підставі наданої їй картці. Підстави для нарахування процентів у банку відсутні, оскільки їх нарахування з позичальницею погоджено не було, та відповідні умови та правила банківських послуг нею не підписані.

Посилалась на відповідну судову практику.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 29 грудня 2023 року та 17 січня 2024 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна підлягає задоволенню із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 серпня 2017 року відповідачкою ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до надання ПАТ «ПриватБанк» банківських послуг без зазначення будь-якого конкретного виду банківських послуг (а.с.14).

Між тим за довідками, що надані банком, за кредитним рахунком, яким користувалася відповідачка, на підставі виданих їй платіжних карток, встановлено ліміт, який неодноразово змінювався, та станом на: 29 серпня 2017 року був підвищений з 300 грн до 1 900 грн, 6 листопада 2017 року був збільшений до 13 000 грн, 21 березня 2019 року до 18 000 грн, 30 серпня 2019 року до 21 000 грн, 18 лютого 2020 року до 26 000 грн, 3 грудня 2021 року до 34 000 грн, та 26 грудня 2022 року зведений до 0,00 грн. Кінцевий строк дії виданих відповідачці двох платіжних карток є березень 2025 року. Тарифи, Умови та правила кредитування позичальницею не підписані та розміщені на сайті банку (а.с.12,13, 19, 20-68).

За таких обставин, договір кредитування, що укладався між сторонами повинен був складатися із заяви позичальниці щодо приєднання, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.

Разом з тим, позичальницею ОСОБА_1 підписана тільки анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, та не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, а саме розмір відсотків тощо, так як «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» нею не підписані (а.с. 19, 20-68). У анкеті-заяві відповідачкою надана лише згода на те, що вона зобов`язується знайомитися з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті (а.с.14).

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозуміли усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Вважаючи, що такі умови між банком та позичальницею узгоджені, банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених розпорядженням шаблоном № 23, в який внесено зміни наказом № Є.30.0.0.0/1-6891392 від 15 червня 2017 року (а.с.19, 20-68), та на яких відсутній підпис позичальниці про ознайомлення з ними та їх узгодження.

В той же час, надавши саме такі Умови та правила, затверджені у банку та змінені наказом від 15 червня 2017 року, позивачем не доведені обставини, що розрахунок ним проведено виключно за їх умовами, та на час підписання позичальницею анкети-заяви ці Умови та правила не були змінені. Зокрема, наведений банком розрахунок заборгованості представлений у вигляді двох окремих частин, свідчить про застосування ним, як кредитором, з 29 серпня 2017 року процентної ставки в розмірі 3,6% щомісяця (43,2% річних), та починаючи з 1 серпня 2020 року в розмірі 3,5% щомісяця (42 % річних), із зазначенням про погашенням частини нарахованих ним відсотків за рахунок тіла кредиту, починаючи з 1 вересня 2019 року (а.с.6-11).

Між тим, у заяві позичальниці від 29 серпня 2017 року відсоткова ставка взагалі не зазначена (а.с.14).

За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Така позиція висловлена Великою Палатою ВС у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи, яка знаходиться на перегляді у суді апеляційної інстанції.

Не спростовує цей висновок і надання банком на обґрунтування проведеного розрахунку кредитної заборгованості копії інформаційної довідки, що є паспортом споживчого кредиту, яка підписана від імені позичальниці ОСОБА_1 4 червня 2021 року, та у якій перелічені фінансові умови надання платіжної картки за сьома різними розмірами кредитного ліміту коштів, із зазначенням пільгового періоду 55 днів, трьома різними процентними ставками, чотирьох різних розмірів мінімального платежу та періодичності їх внесення за двома типами повернення кредиту: шляхом договірного списання та шляхом внесення клієнтом коштів в розмірі мінімального обов`язкового платежу, та зі сплатою за їх користування процентів за розмірами процентних ставок поза межами пільгового періоду за трьома різними ставками 84%, 81,6% та 72% (а.с.15-18).

Ця інформація надана позичальниці значно пізніше, ніж підписана нею анкета заява, на підставі якої банком проведені нарахування, зокрема відсотків, та у ній зазначено про її чинність та актуальність у строк до 19 червня 2021 року (а.с.18зв).

За змістом статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 9 Закону України «Про споживчий кредит» на кредитодавця покладається відповідальність щодо інформації споживача про умови кредитування до укладення між сторонами самого договору. Така інформація надається споживачу у письмовому вигляді та надає йому можливість визначитися з кредитним продуктом, який у подальшому він може обрати та укласти споживчий кредит на визначених сторонами умовах.

Відповідно до висновку Великої Плати Верховного Суду, зробленого у постанові від 23 травня 2022 року під час розгляду справи № 393/126/20 виснувано, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами.

При тому потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Враховуючи наведені правові висновки та встановлені у справі обставини на підставі наданих сторонами доказів, судом першої інстанції зроблені помилкові висновки про наявність підстав для нарахування відсотків, внаслідок того, що у справі відсутнє підтвердження прийняття позичальницею цих умов та тарифів зі сплати процентів за наданими банком витягом з Умов та витягом з Тарифів, як складової частини кредитного договору приєднання.

За такого позивачем хибно розрахована заборгованість за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом, як за рахунок його штучного збільшення через їх включення до тіла кредиту, так і за безпідставне на рахування відсотків за користування кредитом, в той час як використані кошти банка повернуті позичальницею в повному обсязі, а відсотки, в тому числі і погашені за рахунок кредиту, нараховані ним безпідставно.

Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею кошти в розмірі 81 805 грн 47 коп. повернуті АТ КБ «ПриватБанк» нею в добровільному порядку в розмірі 90 739 грн 22 коп., що є більшим, ніж отримані кредитні кошти, та відповідає наданій позивачем виписці по надходженням за картковим рахунком (а.с.75-80), підстав для їх додаткового стягнення, як тіла кредиту та відсотків за його користування, колегія суддів не вбачає.

За такого суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, незважаючи на відсутність доказів узгодження між банком та позичальницею умов договору та фактичне повернення відповідачкою отриманих від банку коштів.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України із постановленням нового про залишенню позову без задоволення.

Враховуючи скасування рішення суду з постановленням нового про відмову в задоволенні позову, з огляду на положення статті 141 ЦПК України, відсутні підстави для стягнення на користь банка понесені ним судові витрати у суді першої інстанції.

В той же час з позивача підлягають стягненню судові витрати за перегляд справи в суді апеляційної інстанції на користь відповідачки, а саме 4 026 грн судового збору, сплаченого нею за подачу апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені адвокаткою Коренко Тетяною Володимирівною, - задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 4 026 грн судового збору, сплаченого за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О.О. Ямкова

Судді О.В. Локтіонова

Т. В. Серебрякова