Провадження № 2/761/1098/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 січня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Габунія Н.Г.,

розглянувши в приміщені суду, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю.

встановив:

Позивачі звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом у якому просять визнати за ними право власності за набувальною давністю на 1/8 частину (по 1/16 частині за кожною) квартири АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказали, що вони та ОСОБА_3 володіють на праві спільної часткової власності квартирою за адресою: АДРЕСА_2 у наступних частинах: ОСОБА_1 належить 5/8 частин Квартири; ОСОБА_2 належить 1/8 частина Квартири та ОСОБА_3 належить 1/8 частина Квартири.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (який був батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та чоловіком - ОСОБА_2 ) та відкриття спадщини, при зверненні до приватного нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, Позивачам стало відомо, що ОСОБА_4 був власником 1/8 частини Квартири, яка належала йому на підставі Свідоцтва про право власності (приватизовано).

При цьому, 1/8 частина Квартири, яка раніше належала ОСОБА_5 (матері ОСОБА_4 ) не була успадкована ОСОБА_4 після смерті матері та, відповідно, не може бути успадкована Позивачками. Позивачки вважали, що 1/8 частина Квартири належить ОСОБА_4 як спадкоємцю за заповітом після смерті його матері.

Згідно з інформацією, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Реєстрі прав власності на нерухоме майно станом на 10 серпня 2021 року право власності на 1/8 частини Квартири, що належала ОСОБА_5 не зареєстроване.

Позивачки відкрито та безперервно володіють часткою Квартири, яка належала ОСОБА_5 , понад 10 років поспіль, сплачують комунальні послуги.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2022 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачам строк для усунення недоліків.

До суду надійшла заява на виконання ухвали про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 11.07.2023 відкрито провадження у справі.

Представник відповідача надіслав до суду відзив на позовну заяву у якому просив суд ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог надала до суду пояснення у яких підтримала позовні вимоги та просила суд визнати за позивачами право власності за набувальною давністю.

16.11.2023 судом проведено підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду по суті на 23.01.2024.

Позивачі в судове засідання не з`явились, представник позивачів через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без участі позивачів та їх представника за наявними в справі матеріалами, в якій просила позов задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про слухання справи у його відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, до суду надала заяву про слухання справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 у наступних частинах: ОСОБА_1 належить 5/8 частин Квартири; ОСОБА_2 належить 1/8 частина Квартири та ОСОБА_3 належить 1/8 частина Квартири.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ( ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та чоловіком - ОСОБА_2 ) та відкриття спадщини, при зверненні до приватного нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, позивачам стало відомо, що ОСОБА_4 був власником 1/8 частини Квартири, яка належала йому на підставі Свідоцтва про право власності (приватизовано), при цьому, 1/8 частина Квартири, яка раніше належала ОСОБА_5 (матері ОСОБА_4 ) не була успадкована ОСОБА_4 після смерті матері та, відповідно, не може бути успадкована Позивачами. Позивачі вважали, що 1/8 частина Квартири належить ОСОБА_4 як спадкоємцю за заповітом після смерті його матері.

З матеріалів справи вбачається, що 12 листопада 1994 року ОСОБА_5 та члени її сім`ї приватизували квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та отримали Свідоцтво про право власності на житло. Так, співвласниками Квартири були: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла та залишила заповіт від 10 березня 1999 року, яким заповідала вказану квартиру своєму сину ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 з 1996 року постійно проживала та померла у Сполучених Штатах Америки.

Як зазначено вище, позивачам після смерті ОСОБА_4 стало відомо про те, що останній у встановлені законодавством строки не прийняв спадщину. У матеріалах справи міститься витяг із спадкового реєстру №66665777 від 30.09.2021 р., відповідно до якого у спадковому реєстрі відсутня інформація про спадкові справи відкриті після смерті ОСОБА_5 .

Згідно з інформацією, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Реєстрі прав власності на нерухоме майно станом на 10 серпня 2021 року, право власності на 1/8 частини Квартири, що належала ОСОБА_5 не зареєстроване.

Відповідно до ст. 1277 Цивільного кодексу України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, суд визнає спадщину відумерлою. за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформації про державну реєстрацію права власності на 1/8 частину Квартири за Територіальною громадою міста Києва свідчить про те, що дане майно не визнано відумерлою спадщиною у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Згідно листа Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.09.2021 №109/05/50-6839 про надання інформації щодо зареєстрованих осіб за період з 01.08.2011 по 01.08.2021, у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_4 у період з 24.06.1986 по 12.03.2019, ОСОБА_1 , починаючи з 01.02.1990 та по теперішній час, ОСОБА_2 , починаючи з 07.02.1991 та по теперішній час, ОСОБА_3 у період з 05.08.1991 по 30.07.2021, ОСОБА_11 у період з 23.02.2021 по 30.07.2021.

Як вбачається із зазначеної відповіді, ОСОБА_1 , починаючи з 1990 року і до 21.09.2021, а ОСОБА_2 - з 1991 року і до 21.09.2021 зареєстровані та проживають у даній квартирі.

Позивачі відкрито та безперервно володіють 1/8 часткою квартири, яка належала ОСОБА_5 , понад десять років поспіль.

Позивачі оплачують комунальні послуги, що підтверджується копіями квитанцій та виписками з банківського рахунку, які містяться у матеріалах справи.

Статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомими майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Правові висновки про особливості набуття права власності на майно у такий спосіб, як набувальна давність, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі N 910/17274/17 (провадження N 12-291гс18).

Виникнення права власності за набувальною давністю ґрунтується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Набуття права власності за набувальною давністю є можливим лише за наявності усіх вказаних умов.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. (постанова Верховного Суду від 01.08.2018 у справі N 201/12550/16-ц та постанова Верховного суду від 28.04.2020 р. у справі N 552/1354/18).

Зазначені вище висновки узгоджуються з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року N 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав")

В ході розгляду справи доведено добросовісність, відкритість та безперервність володіння позивачами 1/8 часткою квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 протягом періоду часу, визначеного ст. 344 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладені обставини, виходячи з принципу справедливості, правової визначеності та неможливості захисту позивачами свого права в інший спосіб, окрім зазначеного в позовній заяві, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Тому, слід визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/16 частки квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на 1/16 частки квартири АДРЕСА_1 .

Керуючись статтями 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/16 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на 1/16 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 31.01.2024.

Суддя: