Справа № 344/9733/23
Провадження № 22-ц/4808/198/24
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,

за участю секретаря Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 01 листопада 2023 року, ухвалене в складі судді Антоняка Т.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів.

В обґрунтування позову посилалась на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано рішенням суду від 27.02.2019 року. Вони мають спільну дочку - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. На підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 06.11.2018 року у справі №344/13615/18 з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дочки у розмірі 1000 грн. на місяць.

Вказувала, що з 2018 року споживчі ціни на комунальні послуги, одяг, продукти харчування, ліки, навчальне приладдя тощо зросли в декілька разів, тому аліментів, що стягуються з відповідача, не вистачає на утримання дитини. Її доходу теж не достатньо.

Однак, відповідач відмовляється сплачувати аліменти відповідно до рівня інфляції та росту цін, які змінюються та зростають щороку.

Просила змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 листопада 2023 року позов задоволено. Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються за рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Присуджено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, починаючи стягнення з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що оскаржене рішення мотивоване тим, що чинне законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини та при необхідності змінювати його; достатнім для задоволення позову є сама лише реалізація позивачем свого права на звернення до суду з вимогою змінити спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на частку від ycіх видів доходу (заробітку). Однак, такі висновки суду неправильними.

Стверджує, що він не заперечує право стягувача аліментів на пред`явлення вимоги про зміну способу стягнення аліментів, а відповідно i збільшення розміру аліментів унаслідок такої зміни. Проте наголошує на тому, що таке право не є абсолютним i не може призводити до автоматичного задоволення позову.

Вказує, що, виходячи зі змісту позовної заяви та доказів, що містяться у матеріалах справи, позивач розпорядилась своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд, однак не виконала вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову.

Ухвалюючи оскаржене рішення, суд першої інстанції, фактично, звів до абсолютизації право позивача (стягувача) на відповідне звернення до суду, що проявилося в автоматичному задоволенні позовних вимог, без урахування факту виникнення спору про право та змагального цивільного процесу і без з`ясування відповідних обставин у контексті спірного питання, що свідчить, на думку апелянта, про незаконність ухваленого рішення.

Вважає, що, подавши позов зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітної плати (доходу) платника аліментів, позивачу належало передусім доводити наявність у платника аліментів відповідного доходу як підставу для задоволення позову для визначення розміру аліментів як частки відповідного доходу. Так само, подавши вимогу про збільшення розміру аліментів, позивач мав доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, частиною першою статті 382 Сімейного кодексу України. На думку апелянта, жодне із зазначених питань суд першої інстанції не досліджував.

Фактично, в основу оскарженого рішення покладено формальне, без документального підтвердження, посилання позивача на те, що з 2018 року зросли споживчі ціни на комунальні послуги, одяг, продукти харчування, ліки, навчальне приладдя. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, як саме в порівнянні з 2018 роком (часу присудження аліментів у твердій грошовій сумі) змінились витрати позивача на утримання їхньої спільної дочки, що відповідно давало б підстави для збільшення розміру раніше присуджених аліментів шляхом зміни способу їх стягнення.

Вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач щомісяця сплачує аліменти на утримання дитини в більшому розмірі, ніж визначено судом, а саме: 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, що в грошовому еквіваленті становить 1416,50 грн., що підтверджується розрахунком зі сплати аліментів відділу державної виконавчої служби. Отже, вважає, що він повністю виконує обов`язок батька по утриманню своєї дитини, яка не перебуває у тяжкому матеріальному становищі. Також часто дарує дитині подарунки та потрібні їй речі, про що позивач не вказувала.

Крім того, з початку повномасштабного збройного вторгнення російської федерації на територію України відповідач мобілізований за призовом до лав Збройних Сил України, а саме до військової частини НОМЕР_1 , а пізніше з 31 березня 2023 року переведений до військової частини № НОМЕР_2 , де перебуває й досі. Додатково долучає копію довідки №2628 від 20.11.2023 року, підписану начальником відділу кадрів військової частини НОМЕР_2 , зміст якої підтверджує те, що з 04 жовтня 2023 року він перебуває у відрядженні в зоні активних бойових дій, що є підставою для зупинення провадження у справі. Однак, постановивши ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, суд прямо порушив імперативну норму ЦПК України (п. 2 ч. 1 ст. 251). Вказує, що за таких обставин він фактично позбавлений можливості брати участь у судових засіданнях, подавати докази та заперечення по суті справи.

Також рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 листопада 2018 року у справі №344/13615/18 встановлено, що ОСОБА_1 хронічний гепатит С, у зв`язку з чим час від часу проходить стаціонарне лікування, що потребує матеріальних витрат. Стверджує, що на сьогоднішній день стан його здоров`я значно погіршився, однак у зв`язку із несенням військової служби він не має фізичної можливості проходити відповідні обстеження та лікування, проте приходить медикаментозне лікування без госпіталізації та без відриву від виконання бойових завдань по захисту Батьківщини.

Окрім того, повідомляє, що на його утриманні перебуває ще двоє осіб мати та бабуся по маминій лінії.

Вважає, що немає підстав для задоволення позову, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо покращення чи погіршення матеріального стану позивача, погіршення стану здоров`я чи зміну інших обставин, що мають значення при вирішенні спору про зміну раніше встановленого розміру аліментів.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу позивач до суду апеляційної інстанції не подала.

В судове засідання апеляційного суду сторони та їх представники не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 лютого 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстрований 14.05.2016 року, розірвано. Малолітню доньку - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з матір`ю ОСОБА_5 (а.с. 3).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 листопада 2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 постановлено стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 03 вересня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією виконавчого листа, виданого Івано-Франківським міським судом 17.12.2018 року у справі №344/13615/18 (а.с. 4).

31.05.2019 року позивачка змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_7 , що стверджується копією Свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 , виданого Івано-Франківським МВ ДРАЦС ГТУЮ в Івано-Франківській області, актовий запис №54 (а.с. 5).

Згідно Розрахунку із сплати аліментів згідно виконавчого листа №344/13615/18 від 17.12.2018 року про стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. на утримання ОСОБА_6 , наданого державним виконавцем Івано-Франківського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області, станом на 01.07.2023 року заборгованість відсутня (а.с. 27).

Відповідно до копії Довідки №12/126 від 24.12.2022 року, виданої начальником відділу кадрів військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 являється військовослужбовцем Державної прикордонної служби України (а.с. 28).

А згідно копії Довідки №1101 від 28.06.2023 року, виданої начальником відділу кадрів військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_1 з 31.03.2023 року по теперішній час проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_2 (а.с. 29).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та визначаючи спосіб їх стягнення у вигляді 1/4 частки від заробітку відповідача, суд першої інстанції врахував, що позивач має право вибору способу стягнення аліментів, а зміна способу стягнення аліментів у даному випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище, відтак дійшов висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів та стягнення їх у частці від заробітку відповідача. При цьому суд вважав, що така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком, враховуючи наступне.

Положеннями частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Ст. 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №372/2393/17.

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просила змінити спосіб стягнення аліментів і встановити їх у частці від доходу відповідача, посилаючись на недостатність розміру стягуваних аліментів, які були визначені за рішенням суду; визначила предметом позову зміну способу стягнення аліментів - їх присудження в розмірі 1/4 частки від доходу батька дитини відповідача.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно вважав, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 листопада 2018 року, може бути змінений за позовом стягувача, при цьому врахував обставини справи і відповідно до вимог сімейного законодавства визначив розмір аліментів в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) батька, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не надала доказів того, що дитина потребує більших витрат на її утримання, у зв`язку з чим розмір аліментів підлягає зміні, не заслуговують на увагу, оскільки остання як стягувач аліментів скористалася своїм законним правом на пред`явлення позову про зміну способу стягнення аліментів, і така вимога може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин.

Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Івано-Франківський міський суд у своєму рішенні від 06 листопада 2018 року у справі №344/13615/18, яким присуджено стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., встановив, що ОСОБА_1 на час ухвалення даного рішення офіційно не працював, що підтверджується копією трудової книжки.

Разом з тим, на момент подання позову у цій справі відповідач перебував на службі у військових частинах ЗСУ, що підтверджується наданими ним довідками, виданими військовими частинами 24.12.2022 року та 26.06.2023 року (а.с. 28, 29), згідно яких він є військовослужбовцем і проходить військову службу за призовом під час мобілізації. Зазначене свідчить про те, що матеріальний стан платника аліментів покращився, він має стабільний заробіток, чого на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів у нього не було. Тобто має місце зміна матеріального стану відповідача, а саме - його покращення, що згідно вимог ст. 192 Сімейного кодексу України є підставою для збільшення розміру аліментів.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що відповідач хворіє на хронічний гепатит С, у зв`язку з чим час від часу проходить стаціонарне лікування, що потребує матеріальних витрат; на сьогоднішній день стан його здоров`я значно погіршився, однак у зв`язку із несенням військової служби він не має фізичної можливості проходити відповідні обстеження та лікування, проте приходить медикаментозне лікування без госпіталізації та без відриву від виконання бойових завдань по захисту Батьківщини, то колегія суддів вказані доводи не враховує, оскільки жодних доказів таких обставин відповідач суду не надав.

Також колегія суддів не бере до уваги доводи відповідача про те, що на його утриманні перебуває ще двоє осіб мати та бабуся по маминій лінії, оскільки такі обставини не підтверджені належними доказами.

Твердження ОСОБА_1 про те, що фактично в основу оскарженого рішення покладено формальне, без жодного документального підтвердження посилання позивача на те, що з 2018 року зросли споживчі ціни на комунальні послуги, одяг, продукти харчування, ліки, навчальне приладдя; разом з тим, матеріали справи не містять жодного доказу того, як саме в порівнянні з 2018 роком (часу присудження аліментів у твердій грошовій сумі) змінились витрати позивача на утримання їхньої спільної дочки, що давало б беззаперечні підстави для збільшення розміру раніше присуджених аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, колегія суддів також відхиляє.

Так, факт зростання цін порівняно із 2018 роком, є очевидним і не потребує доведення, адже прожитковий мінімум для дитини до 6 років (а на час ухвалення рішення про стягнення аліментів доньці сторін у справі було 2 роки) з розрахунку на місяць з 01 липня 2018 року становив 1559 грн., тоді як на 2024 рік (коли рішення суду про зміну розміру аліментів набере законної сили) такий розмір для дітей до 6 років становить 2563 грн. При цьому дитині сторін у справі вже виповнилося 7 років, і вона відноситься до іншої категорії - діти від 6 до 18 років, для яких прожитковий мінімум складає 3196 грн.

З огляду на вказане не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що він щомісяця сплачує аліменти на утримання дитини у більшому розмірі, ніж визначено судом, а саме: 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, що в грошовому еквіваленті становить 1416,50 грн.

Що стосується доводів відповідача в апеляційній скарзі про те, що, постановивши ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, суд порушив імперативну норму ЦПК України (п. 2 ч. 1 ст. 251), і перебуваючи на службі в Збройних Силах України він фактично позбавлений можливості брати участь у судових засіданнях, подавати докази та заперечення по суті справи, то апеляційний суд зазначає наступне.

Пунктом другим частини першої статті 251 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Верховний Суд сформулював правову позицію, за якою для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а також того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема беруть участь у виконанні бойових завдань (ухвали Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 14.12.2022 року по справі № 757/5240/16-ц, від 29.08.2022 року по справі № 461/5209/19). У вказаних справах Верховний Суд зупиняв провадження, оскільки сторонами надані докази перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан.

Суд першої інстанції в ухвалі від 01.11.2023 року у цій справі, якою відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, правильно вказав, що «… стороною відповідача не надано суду належних доказів того, що військова частина, у якій відповідач проходить військову службу, переведена на військовий стан та бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зупинення провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. Крім того, суд також враховує те, що предметом спору між сторонами є зміна розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини і відповідач скористався своїм правом щодо надання йому правової допомоги і, як слідує з матеріалів справи, його інтереси у вказаній справі представляє адвокат Павлюк О.В.». Отже, суд правильно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

До апеляційної скарги відповідач долучив копію Довідки №2628 від 20.11.2023 року, підписану начальником відділу кадрів військової частини НОМЕР_2 (а.с. 57), у якій зазначено, що солдат ОСОБА_1 перебуває у відрядженні в зоні активних бойових дій з 04.10.2023 року. Однак, така була видана після винесення ухвали суду від 01.11.2023 року та оскаржуваного рішення. А зі змісту апеляційної скарги встановлено, що її подав особисто відповідач, перебуваючи у м. Івано-Франківську, тобто за місцем своєї реєстрації ( АДРЕСА_1 ), і апеляційна скарга підписана особисто відповідачем.

Крім того, інтереси відповідача у цій справі представляє адвокат Павлюк О.В., що підтверджується ордером (а.с. 11).

Також колегія суддів також враховує, що зупинення розгляду справи не відповідало б принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини, оскільки ця справа стосується збільшення розміру аліментів на дитину.

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для зупинення провадження по справі.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі правильних висновків суду не спростовують. Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 01 листопада 2023 року без змін.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Згідно вимог пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Положенням частини першої ст. 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому судове рішення у цій справі в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 01 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

В.А. Девляшевський

Повний текст постанови складено 19 лютого 2024 року.