Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/516/24
Провадження №: 2/332/1098/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 р. м.Запоріжжя

Суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя Погрібна О.М., розглянувши позовну заяву позовну заяву адвоката Дерманської Катерини Олександрівни в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди,

встановила:

Адвоката Дерманська К.О. в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди нежилі приміщення загальною площею: 89 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Вивчивши матеріали вказаного позову, суддя дійшла наступних висновків.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Підсудністю у цивільному судочинстві визначено розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За загальним правилом, згідно зі ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (ч.1 ст.30 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Предметом спірних правовідносин є стягнення заборгованості орендної плати у зв`язку із невиконанням умов договору про оренду нежитлового приміщення та відшкодування збитків, завданих орендарем. Тобто спір виник з приводу користування нерухомим майном.

Як вбачається з договору оренди нежитлового приміщення від 01 липня 2021 року, предметом договору є нежитлові приміщення загальною площею: 89 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на території Дніпровського району м.Запоріжжя.

У п.п.41, 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. За положеннями статті до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. До виключної підсудності належать зокрема позови про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна тощо.

Суддя також враховує правові висновки, наведені в Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 911/2390/18 від 16 лютого 2021 року, зокрема у п.п. 7.16, 7.27, 7.28. Вказана правова позиція є сталою і після 16 лютого 2021 року не змінювалась.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

Норма ч.3 ст.30 ГПК України відповідає змісту ч.1 ст.30 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, в даному випадку діють правила виключної підсудності, що регулюються статтею 30 ЦПК України.

Таким чином, відповідно до ст.ст.27-30 ЦПК України дана справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Заводського районного суду м. Запоріжжя.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відкриття суддею Заводського районного суду м. Запоріжжя провадження у справі, яка не підсудна цьому суду, призведе до порушення правил щодо юрисдикції. Відповідно до приписів п.«а» ч.1 ст.106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» порушення правил щодо юрисдикції є порушенням права особи на доступ до правосуддя, що може потягнути за собою дисциплінарну відповідальність судді, який відкрив провадження у непідсудній справі.

Разом із тим, відповідно до статті 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно до ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що спір у даному випадку виник з приводу стягнення заборгованості за договором оренди нежитлових приміщень, що розташовані у Дніпровському районі м.Запоріжжя, що не відноситься до території Заводського району м.Запоріжжя, даний позов повинен розглядатись судом за місцем знаходження нерухомого майна, а тому суддя приходить до висновку, що матеріали позовної заяви підлягають направленню до належного суду, а саме до Ленінського районного суду м.Запоріжжя, за правилами виключної територіальної підсудності.

Частиною 3 статті 31 ЦПК України встановлено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Керуючись ст.ст. 27, 31, 32, 260, 353-354 ЦПК України, суддя, -

постановила:

Цивільну справу ЄУН № 332/516/24 за позовом адвоката Дерманської Катерини Олександрівни в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди, направити за підсудністю до Ленінського районного суду м.Запоріжжя (69006, м.Запоріжжя, вул.Незалежної України, буд. 1/2).

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя: О.М.Погрібна