Номер провадження: 22-ц/813/428/24
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Сегеди С.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Глазова О.В. на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», треті особи: державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергій Васильович, Юридичний департамент Одеської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про право власності та відновлення становища, -

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2020 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», треті особи: державний реєстратор Манюта С.В., Юридичний департамент Одеської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про право власності та відновлення становища. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 22 січня 2008 року його матір уклала з АКІБ «УкрСиббанк» іпотечний договір згідно з яким передала в іпотеку банку квартиру, в якості забезпечення по кредитному договору, укладеного з ним ОСОБА_1 на суму 15 000 дол. США. ПАТ «Дельта Банк» відступив права вимоги на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Позивач стверджував, що 26.02.2018 державним реєстратором Іскровим О.В. було здійснено державну реєстрацію речових прав на вказану іпотечну квартиру за ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», що стало підставою для звернення його матері до суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру. За наслідком розгляду вказаного позову, Київським районним судом м. Одеси 10.12.2018 по справі №520/4401/18 ухвалено рішення про задоволення позовних вимог та скасовано запис в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. В подальшому, як стверджує позивач, його мати померла, спадкоємцем майна якої є він ОСОБА_1 . Надалі, позивач дізнався, що 09.09.2019 державним реєстратором Манютою С.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру за ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Позивач вважає зазначене рішення державного реєстратора незаконним, а запис про державну реєстрацію права власності таким, що підлягає скасуванню. На підтвердження вказаних обставин, позивач посилався на встановлені рішенням Київського районного суду міста Одеси від 10.12.2018 по справі №520/4401/18 обставини, як на такі, що мають преюдиційне значення і не підлягають додатковому доказуванню (т. 1, а.с.4-9)

02 червня 2021 року рішенням Київського районного суду м. Одеси у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», треті особи: державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергій Васильович, Юридичний департамент Одеської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про право власності та відновлення становища відмовлено (т. 1, а.с.172-182).

29 червня 2021 року канцелярією Київського районного суду м. Одеси зареєстровано апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Глазова О.В. на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 червня 2021 року. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не було прийнято доводів ОСОБА_1 щодо порушення відповідачем порядку повідомлення боржника та іпотекодержателя. Стосовно цього апелянт зазначає, що ОСОБА_1 не було отримано жодних повідомлень, як зазначено в інформаційній довідці державного реєстру прав на нерухоме майно, хоча, як наголошує апелянт, саме на підставі цих документів ТОВ «Дніпрофінансгруп» і було зареєстровано право власті. Апелянт звертає увагу на те, що в переліку документів, на підставі яких реалізовано предмет іпотеки, відсутня інформація щодо оцінки цього майна, вказана оцінка також не була виявлена і при ознайомленні з матеріалами реєстраційної справи. Саме тому, як вважає апелянт, не є належним доказом звіт , який було надано стороною відповідача, так як він відсутній серед документів, на підставі яких проводилась реєстраційна дія. Апелянт наголошує, що у випадку проведення реєстраційної дії без оцінки майна, то така дія здійснена з порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, апелянт повідомляє, що державними реєстраторами було збільшено суму боргу, так, сума кредитного зобов`язання ОСОБА_1 складала 15000 доларів США, що еквівалентно 75750 гривень, а з інформаційної довідки вбачається, що сума боргу зазначена у розмірі «75750 доларів США». Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправомірно критично віднісся до преюдиційного значення рішення по справі за позовом матері ОСОБА_1 до ТОВ «Дніпрофінансгруп», адже після смерті матері ОСОБА_1 набув прав, якими володіла вона, тобто вказане судове рішення прямо стосується і його майнових прав. Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки є, зокрема, відповідне застереження в іпотечному договорі. Стосовно цього, апелянт вказує, що в оскаржуваному рішенні відсутнє будь-яке посилання на положення іпотечного договору, на підставі якого предмет іпотеки було реалізовано. Тому, апелянт просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 червня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі (т. 1, а.с. 185-191).

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - адвокат Подорожній А.С. направив до суду відзив, який був зареєстрований канцелярією Одеського апеляційного суду 22.10.2021. Відповідач пояснив, що листи направлялися боржнику та іпотекодавцю кур`єрською службою, однак листи не вдалося доставити, оскільки ОСОБА_1 відмовився від підпису. Також відповідач зазначив, що апелянт посилається на нерелевантну практику Верховного Суду, а положення законодавства про мораторій поширюється саме на судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, відповідач зазначає, що посилання апелянта на преюдиційність обставин, встановлених в справі № №520/4401/18 є безпідставною, оскільки предметом розгляду вказаних справ є різні рішення державного реєстратора. Також відповідач зазначив, що діюча на момент виникнення спірних правовідносин редакція ЗУ «Про іпотеку» не визначала обов`язку укладати окремий договір про задоволення вимог іпотеко держателя. Тому відповідач просив відхилити апеляційну скаргу (т. 1, а.с. 211-220).

07.08.2023 представник ОСОБА_1 - адвокат Глазов О.В. подав клопотання про забезпечення позову та залучення до участі в справі третьої особи (т. 2, а.с. 61-62), яке було залишене без задоволення ухвалою Одеського апеляційного суду (головуюча суддя Назарова М.В., судді Кострицький В.В., Лозко Ю.П.) від 10.08.2023 (т. 2, а.с. 69-72).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник Глазов О.В. просили задовольнити апеляційну скаргу. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились. Про час, дату та місце судового засідання повідомлялися належним чином.

07.02.2024 представник ТОВ «Дніпрофінансгруп» - Подорожній А.С. подав через підсистему Електронний суд клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з зайнятістю в судовому засіданні по кримінальній справі. 08.02.2024 ОСОБА_3 подав через підсистему Електронний суд пояснення по справі, в яких виклав свою позицію по суті спору.

Оскільки справа вже тривалий час розглядається, учасники провадження були в повній мірі забезпечені право на подання до суду заяв та клопотань, враховуючи, що представник відповідача виклав свою позицію щодо суті спору в поясненнях від 08.02.2024, апеляційний суд дійшов висновку про відхилення клопотання та розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення його прав, яке, на його думку, полягає в завданні шкоди його майну. Відповідачем під час здійснення дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки було надано відповідний пакет документів за переліком у відповідності до пункту 61 Порядку, в редакції діючій на час винесення спірного рішення. Сторони в іпотечному договорі передбачили відповідне іпотечне застереження, що прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотеко держателя.

Тому суд вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи 22 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 15000 доларів США з терміном повернення кредиту 17.01.2017 (т. 1, а.с. 31-35).

В забезпечення виконання умов вказаного договору, 22.01.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д., зареєстрований в реєстрі за №64, за умовами якого ОСОБА_4 було передано банку в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , яку сторони оцінили в сумі 450965,00 грн (т. 1, а.с. 29-30).

Право вимоги за вказаним кредитним договором та забезпечувальним до нього - іпотечним договором, перейшло від АКІБ «УкрСибабанк» до ПАТ «Дельта Банк» та в подальшому до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», , що не спростовувалось сторонами по справі.

20.02.2018 державним реєстратором Одеської обласної Філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскровим Олегом Вікторовичем було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.02.2018 року №39877858, на підставі якого за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна у вигляді квартири за адресою АДРЕСА_2 , запис №25022594.

11 квітня 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про визнання протиправним та скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (справа №520/4401/18).

За наслідком розгляду вказаної справи, Київським районним судом міста Одеси 10.12.2018 ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Державного реєстратора Одеської обласної Філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.02.2018 № 39877858. Скасовано запис №25022594 в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Рішення суду сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили (т. 1, а.с. 24-26).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 41).

Спадкоємцем ОСОБА_4 є ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №60168476 від 13.05.2020(т. 1, а.с. 47, 48).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 233807421 від 24.11.2020 - 09 вересня 2019 року державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Манютою С.В. було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 48583540 від 09.09.2019, на підставі якого за ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» зареєстровано право власності на предмет іпотеки за іпотечним договором від 22.01.2008 за №731 - квартиру АДРЕСА_1 , запис про державну реєстрацію №33134949 від 05.09.2019 року.

Державна реєстрація вчинена на підставі таких документів: - договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 11.01.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.М., зареєстрованого в реєстрі за №22; - іпотечного договору від 22.01.2008, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д., зареєстрованого в реєстрі за №731; - повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором 0 від 22.01.2008, серія та номер 0319/4, виданий 19.03.2019 ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»; - вимога/іпотечне повідомлення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» за №0319/3 від 19.03.2019; - повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором 0 від 22.01.2008, серія та номер 0319/1, видане 19.03.2019 ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»; - вимога/іпотечне повідомлення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» за №0319/2 від 19.03.2019; - доставка ділової та юридичної документації, серія та номер 25919, видане 03.05.2019 ТОВ «Спецкур`єр»; - доставка ділової та юридичної документації, серія та номер 25920, видане 03.05.2019 ТОВ «Спецкур`єр» (т. 1, а.с. 15-23).

Позивач оскаржує до суду рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права перевіряється апеляційним судом на момент ухвалення оскаржуваного рішення.

Нормативно-правове регулювання та оцінка апеляційного суду

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За ч. 4 цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно зі ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Стаття 37 цього ж Закону передбачає, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності (спеціальне майнове право) іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Рішення про реєстрацію права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність або спеціальне майнове право на нього за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 4.2 іпотечного договору від 22.01.2008 звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та ЗУ «Про іпотеку», інших, передбачених законодавством України підстав. Відповідно до п. 4.5. Договору звернення стягнення на предмет іпотеки з застосування позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього Договору та відповідно до ЗУ «Про іпотеку».

Відповідно до розділу 5 Договору позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку»;

отримання Іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку».

Отже, положеннями Іпотечного договору від 22.01.2008 чітко передбачено, що позасудовий спосіб врегулювання спору між сторонами, в тому числі передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки здійснюється лише за умови укладення сторонами окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя. Іпотечне застереження в розумінні ЗУ «Про іпотеку» іпотечний договір від 22.01.2008 не містить.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять, а сторони до суду не подавали відповідний договір про задоволення вимог Іпотекодержателя. Отже, у державного реєстратора були відсутні підстави для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Як було вище зазначено, оскаржуване рішення перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги на момент його ухвалення.

Відповідно до п. 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України; «Про іпотеку»; якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Як вбачається з матеріалів справи предметом іпотеки є - квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 62,4 кв.м. Позивач ОСОБА_1 проживає у вказаній квартирі. Відомості щодо права власності позивача на інше нерухоме житлове майно в матеріалах справи відсутні, докази на підтвердження вказаних обставин відповідачем до суду не подавались. Вказана квартира є єдиним житлом позивача, отже на неї розповсюджуються положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Щодо повідомлень ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про відступлення права вимоги та вимога/іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості. До матеріалів справи приєднані дві окремі кур`єрські накладні, які за позначками на них немовби були відправлені 03.05.2019 ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , а немовби вручені обом 07.05.2019. На повідомленнях проставлені відмітки про відмову від підпису про отримання листів адресатами (т. 1, а.с. 39,40). Разом з тим, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 41), тобто фактично відомості у кур`єрському повідомленні про те, що отримувач - ОСОБА_4 відмовилась від отримання листа не відповідають дійсності. Тому оскільки ОСОБА_4 не могла відмовитися від підписання про отримання вказаних листів, вказані кур`єрські повідомлення викликають сумніви щодо достовірності, а відтак, виникає сумнів факт відправки відповідачем повідомлень про відступлення права вимоги та вимоги/іпотечного повідомлення про дострокове погашення заборгованості позивачу, що має принципове значення для правильного вирішенню спору.

За викладених вище обставин, оскільки підстави для проведення державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за відповідачем були відсутні, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу та скасовує оскаржуване рішення з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. При цьому, апеляційний суд зауважує, що задоволення заявлених позовних вимог відповідає належному способу та є ефективним захистом прав позивача.

Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Обставини зміни власника спірного нерухомого майна, які виникли під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не підлягають оцінці апеляційним судом, оскільки правильність рішення суду першої інстанції перевіряється на момент його ухвалення (тобто, в межах позовних вимог та апеляційної скарги з врахуванням обставин, які існували на момент ухвалення рішення). При цьому, апеляційний суд враховує, що ухвалою від 10.08.2023 було відмовлено в задоволенні клопотання про забезпечення позову та залучення до участі в справі третьої особи. Одночасно, апеляційний суд роз`яснює апелянту право на звернення до суду з відповідними позовними вимогами до осіб, які стали юридично пов`язаними зі спірним майно.

Таким чином, враховуючи вище встановлені обставини справи, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України змінює та доповнює мотивування рішення в частині первісного позову та скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині зустрічних позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Глазова О.В. - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 червня 2021 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 48583540 від 09.09.2019 14:19:26, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою Сергієм Васильовичем про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: квартиру загальною площею 62,4 кв.м., житлова площа 36,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» ().

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 33134949 від 05.09.2019 року 18:14:35, стосовно об`єкту нерухомого майна - квартира за АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна, 101 та припинити речові права Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (ідентифікаційний код юридичної особи 40696815).

Відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом внесення запису про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 за померлою ОСОБА_4 .

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда

Повний текст постанови складений 16 лютого 2024 року

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк