Провадження №: 6/755/167/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" січня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Стрижеуса В.А.,

розглянувши в приміщенні суду в м. Києві подання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кидонь Євгенія Вікторовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, стягувач: ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 , -

у с т а н о в и в:

25.01.2024 року шляхом формування документів в системі «Електронний суд» до суду надійшло подання державного виконавця Кидонь Є.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, у якому виконавець просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), до виконання зобов`язань, покладених на неї згідно виконавчого листа №755/20287/21 виданого 30.06.2023 року Дніпровським районним судом м. Києва: «визначити час спілкування ОСОБА_1 з його неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом застосування будь-яких доступних каналів телекомунікаційного зв`язку кожних понеділка, середи та суботи протягом однієї години з урахування графіку та режиму дня дитини».

Вимоги подання мотивовано тим, що на виконанні ВДВС перебуває ВП НОМЕР_3 з виконання зазначеного вище виконавчого листа. 11.07.2023 року виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, зобов`язано боржника подати декларацію, попереджено про відповідальність за неподання декларації та внесення до неї неправдивих відомостей, направлено копію постанови сторонам виконавчого провадження. 11.07.2023 року виконавець направив виклики сторонам ВП для визначення часу, місця або способу побачення стягувача з дитиною на виконання рішення суду. 12.07.2023 року виконавцем додатково направлено виклик боржнику. 12.07.2023 року до виконавця надійшла заява стягувача з пропозиціями щодо встановлення порядку спілкування батька з дитиною. 13.07.2023 року виконавцем винесені постанови про розмір мінімальних витрат ВП та про визначення часу спілкування батька з дитиною з 15 год. до 16 год. кожного понеділка, середи та суботи шляхом застосування будь-якого з доступних каналів телекомунікаційного зв`язку (копії постанов направлені сторонам). 15.07.2023 року виконавцем встановлено, що ОСОБА_2 не піднімає слухавку, не виходить на зв`язок у встановлений час графіку, про що виконавцем складено акт щодо невиконання боржником рішення суду. 17.07.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 17.07.2023 року рішення суду не виконане та 17.07.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. 17.07.2023 року виконавцю подана заява-пояснення боржника щодо невиконання ухвали суду. 18.07.2023 року виконавцю подана заява стягувача щодо невиконання боржником ухвали суду. Згідно акту державного виконавця від 19.07.2023 року ухвала суду не виконана та 20.07.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 22.07.2023 року ухвала суду не виконана та 26.07.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 24.07.2023 року ухвала суду не виконана та 26.07.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 26.07.2023 року ухвала суду не виконана та 26.07.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 29.07.2023 року ухвала суду не виконана та 02.08.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 31.07.2023 року ухвала суду не виконана та 02.08.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 02.08.2023 року ухвала суду не виконана та 02.08.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 05.08.2023 року ухвала суду не виконана та 09.08.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 07.08.2023 року ухвала суду не виконана та 09.08.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 09.08.2023 року ухвала суду не виконана та 09.08.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 12.08.2023 року ухвала суду не виконана та 14.08.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 14.08.2023 року ухвала суду не виконана та 14.08.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. 15.08.2023 року до виконавця надійшла заява стягувача про його перебування у відрядженні (14.08.23 - 28.08.23) та надання дозволу щодо виконання рішення суду за місцем перебування. Згідно акту державного виконавця від 28.08.2023 року ухвала суду не виконана та 30.08.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 30.08.2023 року ухвала суду не виконана та 30.08.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 02.09.2023 року ухвала суду не виконана та 04.09.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 04.09.2023 року ухвала суду не виконана та 04.09.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 06.09.2023 року ухвала суду не виконана та 06.09.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 09.09.2023 року ухвала суду не виконана та 11.09.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 11.09.2023 року ухвала суду не виконана та 11.09.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 13.09.2023 року ухвала суду не виконана та 13.09.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 16.09.2023 року ухвала суду не виконана та 18.09.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 18.09.2023 року ухвала суду не виконана та 18.09.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 20.09.2023 року ухвала суду не виконана та 20.09.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 23.09.2023 року ухвала суду не виконана та 25.09.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 25.09.2023 року ухвала суду не виконана та 25.09.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 27.09.2023 року ухвала суду не виконана та 27.09.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 30.09.2023 року ухвала суду не виконана та 02.10.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 02.10.2023 року ухвала суду не виконана та 02.10.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 04.10.2023 року ухвала суду не виконана та 04.10.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 07.10.2023 року ухвала суду не виконана та 16.10.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 14.10.2023 року ухвала суду не виконана та 16.10.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 16.10.2023 року ухвала суду не виконана та 16.10.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 23.08.2023 року ухвала суду не виконана та 16.10.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 26.08.2023 року ухвала суду не виконана та 16.10.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 18.10.2023 року ухвала суду не виконана та 18.10.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 21.10.2023 року ухвала суду не виконана та 23.10.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 23.10.2023 року ухвала суду не виконана та 23.10.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 25.10.2023 року ухвала суду не виконана та 25.10.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 28.10.2023 року ухвала суду не виконана та 30.10.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 30.10.2023 року ухвала суду не виконана та 30.10.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 01.11.2023 року ухвала суду не виконана та 01.11.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. 02.11.2023 року до виконавця надійшла заява стягувача щодо приховування місця проживання ОСОБА_4 та оголошення боржника у розшук. Згідно акту державного виконавця від 04.11.2023 року ухвала суду не виконана та 06.11.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 06.11.2023 року ухвала суду не виконана та 06.11.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 08.11.2023 року ухвала суду не виконана та 08.11.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 11.11.2023 року ухвала суду не виконана та 15.11.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 13.11.2023 року ухвала суду не виконана та 15.11.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. 13.11.2023 року до виконавця надійшла заява стягувача щодо приховування місця проживання ОСОБА_4 та оголошення боржника у розшук. Згідно акту державного виконавця від 15.11.2023 року ухвала суду не виконана та 15.11.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 18.11.2023 року ухвала суду не виконана та 20.11.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 20.11.2023 року ухвала суду не виконана та 20.11.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 22.11.2023 року ухвала суду не виконана та 27.11.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 25.11.2023 року ухвала суду не виконана та 27.11.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 27.11.2023 року ухвала суду не виконана та 27.11.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 27.11.2023 року ухвала суду не виконана та 29.11.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 02.12.2023 року ухвала суду не виконана та 04.12.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 04.12.2023 року ухвала суду не виконана та 04.12.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 06.12.2023 року ухвала суду не виконана та 06.12.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 09.12.2023 року ухвала суду не виконана та 11.12.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 11.12.2023 року ухвала суду не виконана та 11.12.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 13.12.2023 року ухвала суду не виконана та 13.12.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 16.12.2023 року ухвала суду не виконана та 18.12.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 18.12.2023 року ухвала суду не виконана та 18.12.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 20.12.2023 року ухвала суду не виконана та 20.12.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 23.12.2023 року ухвала суду не виконана та 25.12.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 25.12.2023 року ухвала суду не виконана та 25.12.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 27.12.2023 року ухвала суду не виконана та 27.12.2023 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 30.12.2023 року ухвала суду не виконана та 01.01.2024 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 01.01.2024 року ухвала суду не виконана та 01.01.2024 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 03.01.2024 року ухвала суду не виконана та 03.01.2024 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 06.01.2024 року ухвала суду не виконана та 08.01.2024 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 08.01.2024 року ухвала суду не виконана та 08.01.2024 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 10.01.2024 року ухвала суду не виконана та 10.01.2024 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 13.01.2024 року ухвала суду не виконана та 15.01.2024 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Згідно акту державного виконавця від 15.01.2024 року ухвала суду не виконана та 15.01.2024 року виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. У зв`язку з наведеним та керуючись ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 375 ЦПК України державним виконавцем направлено до суду подання про оголошення розшуку боржника. Станом на 22.01.2024 року рішення боржником не виконане і будь-яких заяв/документів від боржника не надходило. Державним виконавцем вжито всіх передбачених законодавством заходів примусового виконання ухвали суду, однак у зв`язку зі свідомим невиконанням боржником своїх обов`язків, які він має змогу виконати, та зобов`язань покладених на нього, ухвала суду досі залишається невиконаною. Вказане має негативні наслідки для стягувача, його дитини і держави в цілому, оскільки реальне виконання рішення суду є одним з показників ефективності роботи державних органів та сприяє зміцненню авторитету держави. Аналіз чинного законодавства України свідчить про те, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України. Виконавець зазначає, що на момент звернення до суду з поданням державному виконавцю необхідно довести суду саме об`єктивну наявність факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням. На вказане жодним чином не впливають наявність чи відсутність даних у виконавця щодо наміру боржника виїхати за кордон. Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України законом передбачено як юридична санкція за ухилення боржником від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням, а не як міра запобіжного заходу. За наведених обставин та враховуючи свідомі дії і бездіяльність боржника, які спрямовані на умисне невиконання покладених на нього обов`язків у ВП щодо спілкування стягувача з його неповнолітнім сином, що підтверджується матеріалами ВП, при наявності у боржника для цього всіх реальних можливостей та відсутності будь-яких незалежних від нього об`єктивних обставин, що заважають виконанню ухвали суду, керуючись ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», ст. 411 ЦПК України державний виконавець просить задовольнити своє подання.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився.

Суд, вивчивши зміст подання державного виконавця та додатки до нього, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 411 ЦПК України:

1. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

2. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

3. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

4. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11.07.2023 року відкрите виконавче провадження НОМЕР_3 з виконання ухвали виданої 30.06.2023 року Дніпровським районним судом м. Києва наступного змісту: «Визначити час спілкування ОСОБА_1 з його неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом застосування будь-яких доступних каналів телекомунікаційного зв`язку кожних понеділка, середи та суботи протягом однієї години з урахування графіку та режиму дня дитини».

В матеріалах подання наявні копії викликів державного виконавця на адресу ОСОБА_2 , у яких виконавець зобов`язував ОСОБА_2 прибути до ВДВС 26.07.2023 року та до кінця дня 12.07.2023 року надати свої пропозиції щодо визначення часу, місця або способу спілкування стягувача з дитиною.

13.07.2023 року виконавець своєю постановою визначив час побачення ОСОБА_1 з його неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 15-00 до 16-00 кожного понеділка, середи та суботи шляхом застосування будь-якого з доступних каналів телекомунікаційного зв`язку.

Впродовж часу перебування ухвали суду на примусовому виконанні, державний виконавець склав близько 80 актів щодо невиконання ОСОБА_2 відповідного рішення суду із зазначенням про те, що ОСОБА_2 не бере слухавку, не виходить на зв`язок у встановлений час графіку побачення з дитиною шляхом телекомунікаційних засобів.

На підставі актів про невиконання ухвали суду державний виконавець прийняв близько 80 постанов про накладення на ОСОБА_2 штрафів згідно ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

В матеріалах подання наявна копія акту державного виконавця про те, що виходом державного виконавця за адресою АДРЕСА_1 боржника за вказаною адресою не виявлено, двері ніхто не відчинив. Проте, з незрозумілих причини відповідний акт датований 16.01.2023 року, тобто до дати відкриття виконавчого провадження.

04.12.2023 року державний виконавець склав повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Слід зазначити, що в матеріалах подання відсутні докази дійсного отримання ОСОБА_2 будь-яких документів виконавчого провадження.

Разом з тим вбачається, що ОСОБА_2 обізнана з фактом наявності відкритого виконавчого провадження на виконання ухвали суду, та із її змістом, адже в матеріалах подання наявне звернення ОСОБА_2 від 13.07.2023 року, яке було зареєстроване у відділі ДВС 17.07.2023 року.

У своїй заяві-поясненні від 13.07.2023 року ОСОБА_2 вказала, що в провадженні Дніпровського ДВС у м. Києві перебуває ВП НОМЕР_3 від 11.07.23 по ухвалі суду №755/20287/21, але вона не може забезпечити виконання у даному виконавчому провадженні, тому що дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2., відмовляється спілкуватись із батьком в будь-який спосіб, а вона не може примушувати сина до спілкування, психологічно тиснути на дитину, оскільки таке не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі без стресу. ОСОБА_2 також зазначила, що в умовах повномасштабної агресії та пов`язаними із цим певними технічними складнощами, вона не має ані фізичної, ані матеріальної можливості дотримуватись будь-якого графіку.

У цій заяві-поясненні ОСОБА_2 просила долучити відео-звернення дитини та у переліку додатків до заяви-пояснення під номером 1 значиться відео-звернення ОСОБА_3 від 13.07.2023 року.

Звертаючись з відповідним подання до суду, державний виконавець не надав в розпорядження суду зазначене у заяві-поясненні ОСОБА_2 відео-звернення дитини ОСОБА_3 від 13.07.2023 року.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Частиною 2 ст. 14 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.

Вбачається, що державний виконавець при виконанні ухвали суду щодо встановленого графіку спілкування батька з дитиною не розглянув питання потреби у залученні для проведення виконавчих дій представників органу опіки та піклування, хоча ухвала суду стосується прав та інтересів неповнолітньої дитини, а мати хлопчика заявляє про небажання саме дитини спілкуватись із батьком, тож за таких обставин участь органу опіки та піклування у виконавчому провадженні є доцільною, адже це надає можливість під час здійснення виконавчих дій досліджувати та об`єктивно встановлювати обставини наявності власної думки дитини, яка у віці 15 років безумовно має можливість її сформулювати, при чому заслуховування думки дитини є обов`язковим законодавчо визначеним правилом.

За змістом ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право : проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Зі змісту актів державного виконавця про невиконання рішення суду вбачається, що він посилається на обставину відсутності відповіді на телефонні виклики до ОСОБА_2 , однак у матеріалах подання відсутні офіційні дані на підтвердження дійсного номеру телефону ОСОБА_2 і не вбачається, що виконавець звертався до будь-яких установ для встановлення мобільного номеру телефону та/або перевірки такого номеру, що був повідомлений виконавцю стягувачем (НОМЕР_4). За матеріалами подання, особисто ОСОБА_2 свого номеру телефону виконавцю не надавала.

Окрім даних номеру телефону ОСОБА_2 , стягувач також зазначав у своїх заявах номер телефону свого сина ОСОБА_3 ( НОМЕР_2 ), і не дивлячись на те, що таке повідомлення не підтверджує, що цей номер дійсно належить дитині, було би доцільним аби державний виконавець здійснив дзвінки на цей номер, адже якщо виявиться, що номер дійсно належить дитині, виконавець матиме можливість почути думку самої дитини та зафіксувати її за участі представників органу опіки та піклування. Разом з цим, зміст актів державного виконавця про невиконання рішення суду та будь-які інші документи складені виконавцем, не містять даних про те чи здійснювались такі дзвінки та яким був їх результат.

За змістом п. 6 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Як встановлено судом (про що зазначено вище), ОСОБА_2 надала державному виконавцю пояснення стосовно невиконання рішення суду у зв`язку із тим, що дитина відмовляється спілкуватись з батьком, однак ні зміст подання, ні додані до нього матеріали не містять даних щодо висновків виконавця на таке пояснення, проведення будь-яких дій для перевірки повідомлених боржником відповідних обставин, натомість звернення виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України свідчить про те, що без встановлення та перевірки відповідних даних та фактів державний виконавець вважає, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання рішення суду, тобто робить це свідомо маючи при цьому всі можливості виконувати встановлений графік спілкування батька з сином.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Разом з цим, у своїй постанові про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець вказав: «Боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів».

Згідно ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Поряд із цим, ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Отже, у даному випадку виконання ухвали суду полягає у забезпеченні боржником ОСОБА_2 спілкування батька з його неповнолітнім сином шляхом застосування будь-яких доступних каналів телекомунікаційного зв`язку з 15 год. до 16 год. кожного понеділка, середи та суботи.

Державний виконавець вважає, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання рішення суду, не виконує його без поважних причини, тому вона має бути тимчасово обмежена у праві виїзду за межі України.

У розділі «Ухилення боржника від виконання зобов`язань» узагальнення Верховного Суду України «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» від 01.02.2013 зазначено, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Свобода пересування гарантована статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». Разом з тим, частиною 3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачає, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Так, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, які обмежують свободу пересування наступним чином: у відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд з прав людини у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду з прав людини від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду з прав людини за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду з прав людини за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду з прав людини за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події, факти тощо).

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Отже, наявність самого лише невиконаного зобов`язання не наділяє виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Факт ухилення боржника має підтверджуватись сукупністю належних доказів, які виконавець повинен надати до суду.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, у цій справі державним виконавцем не доведено дійсного, свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення суду, не підтверджено невиконання боржником без поважних причин встановленого судом та виконавцем графіку спілкування батька з дитиною, вчинення боржником будь-яких свідомих дій чи бездіяльності спрямованих на невиконання відповідного зобов`язання.

Матеріали подання містять лише фактичні дані щодо перебігу вчинених виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання ухвали суду, за відсутності належних доказів на їх підтвердження.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про примусове тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання без поважних причин покладених на нього виконавчим документом зобов`язань.

Слід зауважити, що звернення державного (приватного) виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника, коли державним (приватним) виконавцем вже виконані всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

У даній справі не вбачається належних доказів невиконання боржницею рішення суду без поважних причин за наявності у неї всіх можливостей для здійснення такого виконання, адже ОСОБА_2 повідомляла виконавця про те, що не може здійснити виконання поскільки дитина відмовляється спілкуватись з батьком, однак державний виконавець цих обставин не перевірив і навіть суду не надав для дослідження відео-звернення дитини, яке значиться у додатках до заяви-пояснення ОСОБА_2 . Крім того, як вже зазначалось, фактично державний виконавець не встановлював за офіційними даними номер телефону боржниці, аби суд міг дійти обґрунтованого висновку, що вона не відповідає на виклики.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 259-261, 353-355, 411 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні подання державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кидонь Євгенія Вікторовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, стягувач: ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали складений та підписаний суддею 31.01.2024 року.

Суддя -