г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4917/23
Номер провадження 2/213/213/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 року Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючої судді - Мазуренко В.В., за участю секретаря судового засідання - Дударєвої В.С., за участі представника позивача адвоката Ярошевської С.В., представника відповідача адвоката Котляр Т.В., представника третьої особи Щукіної А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконком Інгулецької районної у місті ради як Орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини з батьком, -

ВСТАНОВИВ

До суду надійшов даний цивільний позов, відповідно до якого сторони по справі перебувають у шлюбі з 18.05.2018р., та від шлюбу у них народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказують, що протягом останніх років дитина проживає з позивачем. Позивач має постійний дохід, позитивно характеризується. Позивач самостійно займається вихованням та утриманням доньки. Відповідач належної уваги та турботи до дитини не проявляє, не виконує свої батьківські обов`язки, матеріальну допомогу не надає. Вказують, що відповідач хворіє на психічне захворювання. Відповідач постійно та без дозволу позивача забирає доньку, погрожує поїхати з нею в невідомому напрямку, тому бажає позбавити її батьківських прав та визначити її місце проживання з собою.

Відзив на позов не надавався.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилалась на обставини викладені в позові. Надала для огляду оригінали акту та довідки.

Позивач до суду не з`явився.

Відповідач до суду не з`явилась.

Представник відповідача позовні вимоги визнала, пояснила, що вона ознайомилась з документами та вважає, що відповідача потрібно позбавити батьківських прав та визначити місце проживання дитини з позивачем.

Представник третьої особи не заперечувала проти задоволення позову. Пояснила, що до відповідача за реєстрацією не потрапили, у позивача вдома не були, висновки складені з наданих стороною позивача документами та з їх пояснень.

14.11.2023р. відкрито провадження по справі. 19.12.2023р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

18.05.2018р. ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , після чого обом присвоєно прізвище ОСОБА_6 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 , батьками якої вказані сторони по справі (а.с.12).

ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14,15).

ОСОБА_2 з 24.10.2023р. зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 (а.с.16).

Суд звертає увагу, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, не розведені, та з пояснень представників зрозуміло що таке питання не стоїть і розривати шлюб не збираються.

Суд звертає увагу, що відповідач була знята з реєстрації перед поданням даного позову.

Відповідно до Акту від 08.09.2023р. ОСОБА_4 проживає разом з ОСОБА_7 . Суд зазначає, що осіб, які підписали даний акт,- сторони не просили викликати в судове засідання та допитати. Представник третьої особи вказала, що місце мешкання позивача представники Органу опіки та піклування - не відвідували, умови проживання не перевіряли; те що фактично проживає дитина з батьком та для дитини створені умови для проживання, і що дитина перебуває на утриманні батька, - все це Органом опіки та піклування встановлено зі слів самого ж батька (позивача) та наданих ним документів.

Згідно відповіді на запит, зроблений ОСОБА_2 (відповідач), ОСОБА_2 знаходилась в КП Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги ДОР на стаціонарному лікуванні з 14.06.2010р. по 05.07.2010р. та з 30.07.2022р. по 18.08.2022р. (а.с.17). Суд звертає увагу, що дана довідка видана на запит відповідача, а суду надана стороною позивача.

ОСОБА_4 працює інструктором з фізкультури, позитивно характеризується (а.с.19). Суд звертає увагу, що хоча дана копія і завірена позивачем, але видно, що оригінал підписано невідомою особою, не містить печатки, оригінал для огляду суду не надавався.

Щодо повноважень представників сторін, то суду не надано копії договорів, та суду не відомо чи надано відповідачем представнику право визнавати позов. Крім того суд звертає увагу, що представник відповідача в судовому засіданні фактично зазначила свою позицію по справі, а не позицію відповідача. Представник відповідача вказала, що ознайомившись з документами вважає, що позов підлягає задоволенню, в той час, як вона повинна представляти інтереси відповідача, висловлювати її позицію відносно позову, діяти в її інтересах.

Також незрозумілим є надання суду саме представником позивача оригіналу відповіді з КП Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги ДОР, на запит який робила представник відповідача. Взагалі, матеріали справи містять не один документ на запит сторони відповідача, але надається такий документ саме стороною позивача, та вони мають оригінали цих документів. Суд зазначає, що вказане свідчить про те, що представник позивача та представник відповідача діють спільно, створюють штучну видимість наявності спору, видимість наявності підстав для позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини саме з батьком. В разі, якщо відповідач буде позбавлена батьківських прав, та позивач буде єдиним з батьків дитини, крім того буде визначено місце проживання дитини з позивачем,- це буде породжувати певні соціальні пільги, надасть право на виїзд за кордон з дитиною, право на відстрочку від мобілізації, соціальні виплати, та інше.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які врегульовані Сімейним Кодексом України.

На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР від 27 лютого 1991 року держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Підстави за яких мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав визначені в ст.164 СК України, в тому числі в зв`язку з ухиленням від виконання ними своїх обов`язків по вихованню дитини ( п.2 ч. 1 вказаної статті).

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування повинно вирішуватися лише після всебічного дослідження позицій сторін, насамперед, з`ясування ставлення батька до дитини.

Пленум Верховного Суду України в пп. 15,16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст.2 ЦПК України).

За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом не встановлено, а позивачем не доведено фактів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

Матеріали справи також не містять відомості про спір між сторонами про порядок спілкування з дитиною, про те з ким буде проживати дитина.

Крім того, ст.19 Сімейного Кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до Рішення виконкому Інгулецької районної у місті ради як орган опіки та піклування №423 від 20.12.2023р. - вважали доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд критично відноситься до вказаного висновку, вважає його необґрунтованим. Так в судовому засіданні представник органу опіки та піклування суду повідомила, що за місцем проживання позивача вони не виходили та не перевіряли умови створені для дитини, доручення до органу опіки та піклування Тернівського району також не давали, а всі обставини щодо умов проживання вказали зі слів позивача та наданих ним документів. Також представник органу опіки та піклування пояснила суду, що за місцем реєстрації відповідача вони не потрапили. Враховуючи вказане суд не може прийняти даний висновок та вважати на його підставі, що відповідача слід позбавити батьківських прав.

Суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав на теперішній час не відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини, оскільки підстави для вжиття такого крайнього заходу не підкріплені достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини; безспірні докази про свідоме, винне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, та у чому ж полягає її винна поведінка суду не надані. Єдине, що містить матеріали справи це довідка про проходження відповідачем лікування, але ця довідка отримана стороною відповідача, надана суду чомусь стороною позивача, та навпаки свідчить про те, що відповідач пройшла лікування, та не свідчить про ухилення від батьківських обов`язків. Щодо наданого суду Акту про проживання позивача з дитиною, то він також не свідчить про ухилення відповідача від батьківських обов`язків. Особи, які підписали акт - свідками не заявлялись, судом не допитувались. Сам по собі вказаний акт, за наявності інших суперечностей по справі, не може свідчити про ухилення відповідача від батьківських обов`язків.

Таким чином, позивач не надав суду достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно своєї малолітньої дитини, тому суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в цій частині.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклуванняабо судом.Під час вирішення спору щодо місця проживаннямалолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Стаття 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Враховуючи вік дитини, вона не опитувалась в судовому засіданні.

Відповідно до Рішення №17 від 17.01.2024р. Виконком Інгулецької районної у місті ради вважають необхідним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_7 з батьком ОСОБА_4 .

В той же час, суд зазначає, що представник Органу опіки та піклування суду вказувала, що умови проживання позивача не досліджували, доручення Тернівському органу опіки та піклування про дослідження умов проживання позивача, та чи створені умови для проживання дитини, не здійснювали; а зазначені висновки зробили на підставі повідомленого позивачем.

Враховуючи вказане, суд не може прийняти вказаний висновок органу опіки та піклування, та відноситься до нього критично. Акти обстеження умов проживання суду не надавались. Чи дійсно дитина на даний час проживає лише з позивачем, окремо від матері судом достовірно не з`ясовано. Відповідач знялась з реєстрації перед подачею цього позову, що також викликає сумніви у суду; за новим місцем реєстрації представнику органу опіки (як вона повідомила суду) ніхто не відчиняв двері, - що наводить суд на думку чи дійсно відповідач там проживає, та чи не продовжує проживати за попередньою реєстрацією. Не надано документи з місця навчання дитини, якщо вона відвідує заклади дошкільної освіти, оскільки про це сторони не повідомляли, характеристики, довідки, де б зазначалось хто забирає дитину, приводить, цікавиться… Сторони досі перебувають у шлюбі та розлучатись не планують (пояснення представників сторін), Акт про проживання дитини з батьком складений таким чином, що допускає те, що не всі сторони в ньому могли бути указані, та в акті не вказано для яких цілей він складався та для надання до якого органу. Не доведено наявності спору про місце проживання дитини на момент розгляду справи в суді, крім того в позові вказано, що такий спір існував, але з цього приводу жодних доказів суду надано не було.

Враховуючи вказане, наявність сумнівів, неточностей, суперечностей, суд вважає недостатнім наданих доказів, що б давали суду підстави визначити місце проживання дитини з батьком.

Вріховуючи, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, судовий збір, сплачений позивачем, - не стягується з відповідача.

Керуючись ст. ст. 19, 161,164, 165,166,171 СК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконком Інгулецької районної у місті ради як Орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини з батьком -залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Ярошевська С.В. свідоцтво №0278. Представник відповідача адвокат Котляр Т.В., свідоцтво №0274.

Третя особа: Виконком Інгулецької районної у місті ради як орган опіки та піклування, місцезнаходження: 50026, Дніпропетровська область, місто Кривий ріг, пл Гірницької Слави, буд.1.

Дата складання повного тексту судового рішення - 19 лютого 2024 року.

Суддя: В.В. Мазуренко