КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 369/8398/24
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Ящуку Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Горошка Мирослава Анатолійовича на ухвалу судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2024 року (суддя Янченко А.В.) про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої доньки,

встановив:

у травні 2024 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про встановлення факту того, що він є одиноким батьком, який самостійно виховує та утримує малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Горошко М.А. просить ухвалу судді скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на неповне встановлення судом всіх обставин, що мають значення для справи.

Представник заявника зазначає, що суддя дійшов помилкового висновку про не зазначення у заяві мети звернення до суду із відповідною заявою, оскільки при її подачі заявник зазначив, що метою подачі заяви є можливість скористатись встановленими законодавством соціальними гарантіями для батьків, які самостійно виховують дитину. Також заявник зазначав, що має на меті вивезти доньку за кордон для забезпечення належного рівня її безпеки, розвитку та навчання, проте без отримання відповідного судового рішення він буде позбавлений можливості здійснити вказані дії у зв`язку з введенням на території України воєнного стану.

Представник заявника також вважає необґрунтованим висновок судді стосовно того, що у даних правовідносинах вбачається спір про право, оскільки шлюб між заявником та матір`ю дитини ОСОБА_3 розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 березня 2023 року (справа № 369/2364/23), а рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 8 грудня 2023 року у справі № 369/2518/23 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 разом із заявником.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5 та його представника - адвокат Горошко М.А., які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження, суддя першої інстанції виходив з того, що заявник не зазначив конкретну мету, для якої виникла необхідність у встановленні відповідного факту. Також суддя зазначив, що, оскільки заявник просить встановити факт, як самостійного виховання, так і утримання малолітньої дитини, має місце спір, що виник з сімейних правовідносин, тому з поданої заяви вбачається спір про право.

Колегія суддів не погоджується з висновком судді першої інстанції з таких підстав.

Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із частиною 1, 2 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 зазначено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від

них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Частиною 1 статті 318 ЦПК України визначено, що у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

Якщо у заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо в позасудовому порядку підтвердити цей факт, якими доказами він підтверджується, суддя відповідно до статті 185 ЦПК постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави для залишення заяви без руху і надає заявникові строк для усунення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Отже, не зазначення у заяві мети, з якою подана заява, не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, а є підставою для залишення такої заяви без руху з наданням заявнику строку для усунення недоліків заяви.

Разом з цим, суддя не звернув увагу, що в заяві ОСОБА_1 зазначив, що встановлення факту самостійного виховання дитини необхідно для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, та виїзду дитини за кордон України.

У постанові Верховного Суду від 19 березня 2021 року у справі № 643/14985/18-ц зазначено, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, в необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них. Тобто критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб. З точки зору закону під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Порядок отримання соціальної допомоги визначено відповідними нормативно-правовими актами залежно від виду соціальної допомоги.

Державна соціальна допомога призначається у встановленому законом порядку та відноситься до компетенції відповідних органів державної влади як суб`єктів владних

повноважень, які реалізують державну політику у сфері соціального захисту населення.

Кабінет Міністрів України постановою від 27 грудня 2001 року № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» затвердив відповідний Порядок, який визначає умови призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року з наступними змінами.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 157 СК України визначено, що батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується судом. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Звертаючись до суду з даною заявою, ОСОБА_1 визначив заінтересованою особою тільки службу у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області. При цьому, матір дитини та орган, від якого залежить призначення відповідної соціальної допомоги, заінтересованими особами ОСОБА_1 не зазначив.

За таких обставин, суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, залучити зазначених осіб до участі у даній справі та встановити чи мають ці особи заперечення проти заявлених заявником вимог.

Без вчинення зазначених процесуальних дій, висновок судді про наявність спору про право є передчасним.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що суддею першої інстанції ухвала про відмову у відкритті провадження постановлена з порушенням норм процесуального права, тому ухвала судді підлягає скасуванню з направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Горошка Мирослава Анатолійовича задовольнити.

Ухвалу судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2024 року скасувати, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої доньки направити до Києво-Святошинського районного суду Київської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складно 20 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук