Провадження 2о/205/26/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2024 року місто Дніпро

Ленінський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Курбанової Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Галушки А.А.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Дніпрі в окремому провадженні заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання та реєстрації місця проживання,

заінтересована особа: Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, Дніпровська міська рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання та реєстрації ОСОБА_1 , його дружини ОСОБА_3 та двох синів ОСОБА_4 , 1988 року народження та ОСОБА_5 , 1989 року народження в гуртожитку АДРЕСА_1 , з 27 травня 1993 року по 27 травня 1995 року.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що він тимчасово проживав та був зареєстрований разом з дружиною ОСОБА_3 та двома синами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в гуртожитку АДРЕСА_1 , з 27 травня 1993 року по 27 травня 1995 року. Даний гуртожиток належав Дніпропетровському домобудівельному комбінату № 2, якого на даний час не існує, документи, які б підтверджували, те, що він дійсно мешкав в гуртожитку АДРЕСА_2 , не збереглися. Таким чином, він не може документально підтвердити факт свого проживання разом з сім`єю за вказаною адресою. Підтвердженням проживання його і його сім`ї є довідка від 01.02.1995 року, видана Українською державною будівельною корпорацією «Дніпропетровській ДБК-2», в якій зазначено, що він тимчасово прописаний за вищезазначеною адресом та на нього були відкриті особисті рахунки по сплаті комунальних послуг. Підтвердити факт того, що він дійсно проживав та був зареєстрований в зазначеному гуртожитку можливо лише в судовому порядку. Підтвердження даного факту необхідно для оформлення приватизації квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки на його заяву про приватизацію була надана відповідь Департаменту житлового господарства, Дніпровської міської ради, в якій одним з пунктів є вимога щодо надання відомостей про реєстрацію за попереднім місцем проживання. Таким чином, у зв`язку з неможливістю встановлення факту проживання разом з сім`єю в гуртожитку АДРЕСА_4 , з 27 травня 1993 року по 27 травня 1995 року., він на даний час позбавлений можливості реалізувати своє право на оформлення приватизації на нерухоме майно.

Представник заінтересованої особи Дніпровської міської ради Кохановська К.С., в судовому засіданні просила залишити заяву ОСОБА_1 без розгляду, посилаючись на те, що встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення приватизації квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 . Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року N 572 "Про механізм впровадження визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами. Крім того, відповідно до наведених вище нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у разі незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді. Враховуючи вищезазначене та те, що підтвердити вказаний факт у позасудовому порядку неможливо, такий спір може вирішуватися лише в порядку позовного провадження.

Заявник ОСОБА_1 , в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у заяві, просив її задовольнити, заперечував проти залишення його заяви без розгляду, так як існує спір про право на приватизацію житла.

Представник заінтересованої особи Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленими судом про дату та час слухання справи, в судове засідання не з`явилися.

Вислухавши сторони по справі, дослідивши докази у справі, суд дійшов до наступного висновку.

Частинами 1 і 2 ст. 315 ЦПК України передбачено перелік справ про встановлення факту, що підлягають розгляду в порядку окремого провадження, а також те що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зміст цих правових норм відповідає положенням ст. 293 ЦПК України, яка визначає поняття окремого провадження, як виду непозовного цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

На підставі ч. 4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

З вищенаведеного вбачається, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 , встановлення факту постійного проживання в гуртожитку АДРЕСА_1 , з 27 травня 1993 року по 27 травня 1995 року необхідно заявнику для реалізації ним права на приватизацію, тобто встановлення факту породжує виникнення у заявника особистих майнових прав.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду».

У статті 1 цього Закону закріплено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні й збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Згідно із ч.11 ст.8 цього Закону спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Як роз`яснено у п.п.е) п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про передачу в приватну власність майна, яке за законом підлягає відчуженню громадянину, зокрема: відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» підлягають передачі сім`ям наймачів квартири (будинки) та належні до них господарські споруди і приміщення.

Суд встановив, що згідно довідки від 01.02.1995 року, видана Українською державною будівельною корпорацією «Дніпропетровській ДБК-2», ОСОБА_1 тимчасово проживав та був прописаний за вищезазначеною адресою: гуртожитку АДРЕСА_1 та на нього були відкриті особисті рахунки по сплаті комунальних послуг.

З матеріалів заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про приватизацію квартири АДРЕСА_6 , однак йому було відмовлено у зв`язку з ненаданням необхідних документів у повному обсязі, після чого він звернувся до суду про встановлення факту проживання та реєстрації.

В даній справі, заявник фактично просить встановити факт, який буде доказом та надаватиме йому право на приватизацію квкартири, проте при розгляді судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, докази не фіксуються, і не встановлюється їх доказове значення поза спором про право, що такими доказами підтверджується чи оспорюється.

З огляду на наявну відмову у наданні вказаної адміністративної послуги у вигляді приватизації державного жилого фонду, доводів розпорядника такого фонду з приводу того, що заявник поданнями такої заяви до суду бажає уникнути встановленої законодавством процедури приватизації державного житлового фонду на користь громадян України, суд вважає, що між сторонами виник спір про право, який слід вирішувати в позовному провадженні.

Згідно ч.6 статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.293, 294, 315 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання та реєстрації місця проживання залишити без розгляду.

Заявник, заінтересовані особи по даній справі мають право подати позов на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії ухвали.

Суддя Курбанова Н. М.