Провадження № 22-ц/802/131/24 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Позов обґрунтовує тим, що 29.07.2016 відповідач ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг А- Банку відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://а-bаnk.соm.ua/terms, складає між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Вказує, що А-Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі і на умовах, встановлених Договором.

У порушення умов кредитного договору відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором.

В зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 08.09.2023 має заборгованість у розмірі 18242,85 гривень, яка складається з: 7084,50 грн - заборгованість за кредитом; 9645,55 грн. - заборгованість по відсоткам; 1512,80 грн. штраф.

Наразі відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань, заборгованість за договором не погашає, що на думку представника позивача, є порушенням законних прав АТ «Акцент-банк».

Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 в свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.07.2016 у розмірі 18242,85 грн та судові витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути ОСОБА_1 , на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 липня 2016 року в розмірі 7084, 50 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач АТ «Акцент-Банк», посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, в частині відмови у задоволенні вимог: про стягнення заборгованості по відсотках та штрафів, та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» в цій частині задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови в задоволенні позову в цій частині у зв`язку з неповерненням відповідачем кредиту. При укладенні договору сторони погодили всі істотні умови, у тому числі щодо сплати відсотків та штрафів.

З поданої апеляційної скарги вбачається, що позивач оскаржує рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків, та штрафів, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Відповідач не скористалась правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (18242,85грн ) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову у даній справі, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг «Акцент-Банк» від 29 липня 2016 року не містить даних щодо домовленості сторін договору про сплату конкретних відсотків за користування кредитними коштами, сплати пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, у зв`язку з чим відсутні підстави для їх стягнення з відповідача на користь банку. Однак, з огляду на те, що відповідач фактично отримала та використовувала кошти надані банком на кредитну картку, але не повернула їх, тому з неї на користь банку підлягає до стягнення фактично неповернута сума кредиту, яка відповідачем на час розгляду справи банку не повернута.

З такими висновками місцевого суду колегія суддів погоджується, вважає їх обґрунтованими і такими, що узгоджуються з нормами матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.07.2016 відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті, складає між нею і Банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві.

До анкети заяви банк додав Тарифи про умови кредитування з використанням карток: «Універсальна», «Універсальна ГОЛД» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в АТ « Акцент- Банк», які розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору.

З наданого банком розрахунку вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 08 вересня 2023 року становить 18242, 85 грн, з яких: 7084,50 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9645,55 грн. - заборгованість за відсотками; 1512,80 грн. - штраф ( а.с. 5-7).

Як вбачається із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ній зазначено лише особисті дані відповідача, не зазначено тип картки, валюту кредиту, тип кредитного ліміту, суму кредитного ліміту, не зазначено процентної ставки, строк дії кредитного договору, порядок погашення заборгованості, штрафних санкцій (а.с.8).

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що наданий банком витяг з Умов і Правил надання банківських послуг відповідачем не підписаний. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами анкети-заяви діяли Умови і Правила надання банківських послуг саме в такій редакції, а тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Обґрунтовано судом не взято до уваги і тарифи про умови кредитування з використанням кредитних карток «Універсальна», «Універсальна ГОЛД», якими визначено розмір процентів та штрафних санкцій, оскільки в заяві-анкеті відсутні відомості про вид картки, яка була видана відповідачу, а банком не зазначено якою кредитною карткою користувалась відповідач, крім того дані Тарифи не підписані відповідачем.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Умови кредитування розуміла відповідач, була ознайомлена і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, штрафів та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети.

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Оскільки сторони по справі не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові банку в частині стягнення на його користь з відповідача заборгованості за простроченими відсотками та штрафів.

Тому з огляду на те, що відповідач фактично отримала та використовувала кошти, надані банком на кредитну картку, але не повернула їх, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку 7084,50 гривень заборгованості, що є фактично отриманою відповідачем сумою кредитних коштів, яка на час розгляду справи не повернута. Даний розмір заборгованості за тілом кредиту відповідачем не спростовано.

Отже, висновок суду про наявність підстав для часткового задоволення позову узгоджується з наведеними нормами матеріального права, правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, а також із встановленими у даній справі обставинами, тому перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про часткове задоволення позову «Акцент-Банк» відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги , що суд безпідставно відмовив у стягненні відсотків та штрафу відхиляються апеляційним судом, оскільки нарахування таких передбачено Умовами, які не підписні відповідачем .

Крім того, як уже було зазначено, банком не надано доказів, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в «Акцент-Банку», Тарифи банку з використанням кредитки, якими як вказує банк передбачено розміри процентів та штрафних санкцій, є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами 29 липня 2016 року, шляхом підписання анкети-заяви, у зв`язку з чим суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог банку в цій частині.

Приєднана позивачем виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 не є підтвердженням того, що це був рух по коштах саме за договором б/н від 29 липня 2016 року.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 23 січня 2024 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 268 ч. 4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2023 року, в оскаржуваній частині, в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий-суддя:

Судді: