Справа № 208/497/24
№ провадження 2/208/565/24
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

23 січня 2024 р. м. Кам`янське

Суддя Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області Івченко Т.П., вирішуючи питання в порядку глави 2 розділу ІІІ ЦПК України за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Придніпровська Товарна біржа «про визнання договорів купівлі-продажу дійсними та визнання права власності на житлове приміщення», -

встановив:

22.01.2024 року до провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 подала до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до ОСОБА_2 , третя особа Придніпровська Товарна біржа «про визнання договорів купівлі-продажу дійсними та визнання права власності на житлове приміщення».

Згідно змісту позовних вимог ОСОБА_1 заявлені наступні позовні вимоги:

- визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений договір 31 жовтня 1997 року між ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_3 , як продавцем, з одного боку, та ОСОБА_1 , як покупцем, з другого боку, та у Дніпродзержинському філіалі Придністровської Товарної біржі за реєстраційним № 103;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 39,4 кв.м., загальною площею 67,5 кв.м., що дасть підстави для подальшої реєстрації права власності на будинок в органах державної реєстрації.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження по даній справі, враховуючи вимоги ст.ст.175, 176, 177 ЦПК України, суддя вважає за необхідне вказану позовну заяву залишити без руху, входячи з наступного.

Так, підставою для залишення позовної заяви без руху згідно з ч.1 ст.185 ЦПК України є її невідповідність вимогам, встановленим статтями 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити серед інших відомостей і повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем не зазначені відомості щодо себе та інших сторін, інших учасників справи у відповідності до п 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Окрім того, відомості про відповідача зазначеного як ОСОБА_2 не містять будь-яких даних які б надали можливість ідентифікувати таку особу, чи зробити запит щодо нього, в передбаченому ст. 187 ЦПК України порядку.

Так, по тексту позовної заяви, позивач ОСОБА_1 вказує, що останнє відоме місце реєстрації відповідача ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 , проте в долученій копії будинкової книги такі відомості відсутні, та і в інших долучених документах до позовної заяви не відображається відомостей щодо відповідача (дати його народження, РНОКПП, паспортні дані, місце реєстрації, чи проживання тощо).

Як вбачається з договору купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який було укладено 31 жовтня 1997 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , від імені ОСОБА_2 діяв ОСОБА_3 , на підставі довіреності від 31.10.1994р., посвідченої державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Іванко Т.С.

Таким чином, підтвердження того, що ОСОБА_2 проживав та мав реєстрацію за адресою: АДРЕСА_2 , як адреси останнього відомого місця його реєстрації, проживання чи перебування в Україні, у матеріалах справи не міститься.

Враховуючи, що надана суду інформація (лише ФІО відповідача) не дає змоги встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, у зв`язку з чим позивачу слід надати суду більш детальну інформацію про відповідача ОСОБА_2 , яка може міститись у довіреності від 31.10.1994р., посвідченої державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Іванко Т.С., яку він надав на ім`я продавця від його імені ОСОБА_3 .

Також, в порушення п.п. 4,5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позивачем не зазначено: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Звертаючись із позовом позивачем заявляється про належність їй спірного будинку за адресою АДРЕСА_1 , житловою площею 39,4 кв.м., загальною площею 67,5 кв.м, проте жодного в передбаченому законом доказу за яким зареєстровані речові права на зазначений будинок, як то витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого станом на час звернення із позовом, чи довідки ОКП „Дніпродзержинське БТІ про належність зареєстрованих майнових прав на зазначений об`єкт нерухомості на паперових носіях, ні до укладання біржової угоди, ні після, також ОСОБА_1 не долучено.

А також не долученого жодного доказу того, що відповідач ОСОБА_2 взагалі коли-небудь мав або має зареєстровані за ним речові права на заявлений об`єкт нерухомості, тобто що він є належним відповідачем.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 11 ЦК України, Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 1 ст.12 ЦК України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Статтею 13 ЦК України, визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1 ст. 13 ЦК України), та п ри здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2 ст. 13 ЦК України).

Згідно до частини 1 ст. 15 ЦК України, - Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Можливість практичного здійснення права на звернення до суду за судовим захистом залежить від певних передумов, які у цивільній процесуальній літературі іменуються передумовами права на звернення до суду за судовим захистом. Ці передумови розподіляють на суб`єктивні, які належать до особистості суб`єктів спору, та на об`єктивні, пов`язані з характером предмета, який підлягає внесенню на розгляд суду; на позитивні та негативні залежно від зв`язку права на звернення до суду з наявністю або відсутністю цих передумов.

До суб`єктивних передумов належить процесуальна правоздатність особи, яка звернулася до суду за судовим захистом, а також суб`єкта, який буде притягнутий судом як відповідач або заінтересована особа. Право на звернення до суду за судовим захистом виникає одночасно з виникненням цивільної процесуальної правоздатності. Так, відповідно до ст. 28 ЦПК здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) визнається за всіма фізичними і юридичними особами. Оскільки всі фізичні особи набувають процесуальної правоздатності з моменту народження і не можуть бути її позбавлені, а відповідно і здатності звернення до суду за судовим захистом, то в судовій практиці питання щодо процесуальної правоздатності може виникати тільки стосовно організацій. Процесуальна правоздатність організацій залежить від того, чи є організація юридичною особою.

Суб`єктивною передумовою права на звернення до суду є також процесуальна заінтересованість особи. За загальним правилом звертатися до суду можна лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Із цього положення ст. З ЦПК випливає наявність заінтересованості особи в судовому захисті. Щодо заінтересованості осіб, які звертаються до суду за захистом прав, свобод та інтересів іншої особи, або державних чи суспільних інтересів, то їх заінтересованість має службовий характер і обумовлена їх правовим становищем.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

При цьому, судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасник цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч.1 ст.30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно до частини 2 статті 13 ЦПК України, - Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо (ч.3 ст.177 ЦПК України).

В зв`язку із вищевказаними обставинами, суддя вважає за необхідне надати позивачеві строк для виправлення вищевказаних недоліків.

Згідно ч.ч.1 та 2 ст.185 Цивільного процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Відповідно до ч.3 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Придніпровська Товарна біржа «про визнання договорів купівлі-продажу дійсними та визнання права власності на житлове приміщення» - залишити без руху.

Надати позивачу для усунення зазначених недоліків десятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачеві, що згідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо не будуть усунуті недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважаться неподаною і повертається позивачеві.

Згідно до ст.353 ЦПК України, ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Суддя : Івченко Т. П.