Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про звільнення від сплати аліментів,-

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про звільнення від сплати аліментів.

Згідно заявлених вимог, позивач просить суд припинити стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000,00 грн щомісячно на дитину з наступною індексацією відповідно до закону.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 13 червня 2003 року між сторонами було укладено шлюб, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2007 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 7 березня 2019 року по справі №755/2298/19 з ОСОБА_1 на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 2 000,00 грн щомісячно на кожну дитину із наступною індексацією. Позивач зазначає, що з 26 вересня 2023 року неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із ним. Також вказує, що саме він забезпечує достатній рівень життя сина для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На думку позивача, правова підстава для періодичних платежів відпала, їх здійснення не має правового підґрунтя, що і стало підставою для звернення до суду. Також вказує, що відповідач самоусунулась від утримання дитини, безпідставно отримує присуджені платежі - аліменти, які витрачає не за цільовим призначенням.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (а.с.23-24)

Листом від 30 жовтня 2023 року копію вказаної ухвали направлено учасникам справи, відповідачу та третій особі - з копією позовної заяви та додатками. (а.с.25)

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

19 грудня 2023 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач зазначає про безпідставність позовних вимог, з огляду на відсутність домовленості між позивачем та відповідачем, висновку щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини та/або судового рішення щодо визначення місця проживання дитини. Вказує, що в період проживання дитини з батьком, вона не припиняла приділяти увагу своєму сину та нести матеріальні витрати. Також відповідачем вказано про відсутність належних доказів на підтвердження доводів позивача про нецільове використання аліментів відповідачем.

15 січня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив позивача ОСОБА_1 , у якій останній просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та зазначає, що син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з батьком та рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 березня 2021 року було припинено стягнення аліментів на останнього. Наразі стягуються аліменти на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає про ненадання відповідачем належних та допустимих доказів її витрат на сина. Також позивачем вказується на відсутність спору між сторонами про місця проживання сина, а факт проживання дитини з батьком відповідачем визнається.

Третя особа письмових пояснень до суду не подала.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено статті 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що сторони перебували у шлюбі, 07 лютого 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві видано свідоцтво про розірвання шлюбу між сторонами (а.с.4).

Сторони мають спільного малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 березня 2019 у справі №755/2298/19 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000,00 грн щомісячно на кожну дитину з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 11 лютого 2019 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. (а.с.5-12)

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 26 вересня 2023 року №108, складеного головним спеціалістом відділу соціально-правового захисту дітей служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської РДА в м. Києві Лакизюк В.А. встановлено, що ОСОБА_1 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_4 , проживає в квартирі, яка перебуває у спільній сумісній власності, за адресою: АДРЕСА_1 (складається із 2 кімнат). Умови проживання добрі, в квартирі проведено ремонт, квартира обладнана необхідною побутовою технікою та меблями, дотримано санітарно-гігієнічні норми проживання. Для виховання та розвитку дитини створено наступні умови: стіл для навчання, комп`ютер, підручники, місце для сну разом із батьком на двоспальному ліжку, одяг та взуття в достатній кількості. (а.с.15)

Згідно відповіді служби у справах дітей та сім`ї Дніпровсьокої РДА в м. Києві від 27 вересня 2023 року, обстеженням підтверджено спільне проживання сина ОСОБА_4 з батьком. (а.с.16)

Місце проживання сина сторін ОСОБА_4 зареєстровано за вищевказаною адресою.

В характеристиці, наданій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, директором Ліцею №176 та класним керівником відрбражено, що у контролі за вихованням та навчальними досягненнями ОСОБА_4 активну участь приймає тато учня, ОСОБА_1 , який постійно знаходиться на зв`язку з класним керівником, а також приймає активну участь в житті дитини (а.с.17)

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У ст. 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

За правилами ч. 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

За своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі суті цієї норми не змінює.

Отже, за змістом цієї норми права, особа з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі у випадку зміни будь яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати у тому числі припинення такого обов`язку. При цьому зазначена норма не надає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому це можуть бути будь які обставини, які з урахуванням інтересів першочергово дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів, зокрема й проживання дитини з тим з батьків, з якого за рішенням суду стягуються аліменти.

Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли, зокрема, одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У таких випадках відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В межах цієї справи, судом установлено, що неповнолітній ОСОБА_4 проживає з батьком, що, зокрема, підтверджується актом від 26 вересня 2023 року №108, складеним головним спеціалістом відділу соціально-правового захисту дітей служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської РДА в м. Києві Лакизюк В.А., та не заперечується стороною відповідача.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для припинення стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 березня 2019 у справі №755/2298/19.

Подібний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі №186/126/21 (провадження № 61-1949св23).

Водночас необґрунтованими є доводи відповідача щодо неможливості припинення стягнення із позивача аліментів з огляду на відсутність між сторонами домовленості та/або судового рішення щодо визначення місця проживання дитини із позивачем.

У цьому контексті суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності між сторонами спору щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина.

Також не заслуговують на увагу доводи відповідача про неможливість припинення стягнення аліментів із позивача на користь відповідача з огляду на відсутність встановленого факту нецільового використання аліментів.

Так, нецільове витрачання аліментів є однією із декількох обставин в розумінні частини четвертої статті 273 ЦПК України, що впливає на розміри платежів, їх тривалість чи припинення. На переконання суду сам факт проживання неповнолітньої дитини із платником аліментів є тією достатньою обставиною, що зумовлює правові наслідки у вигляді припинення стягнення аліментів із такого платника.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до положень статті 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа - Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (місцезнаходження: м.Київ, вул.Краківська, буд.20) про звільнення від сплати аліментів - задовольнити.

Припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 березня 2019 у справі №755/2298/19.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: