РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/1879/13-ц

Провадження № 22-ц/4815/986/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача - Шимківа С.С.,

суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Власюком Павлом Онуфрійовичем на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 квітня 2013 року (ухвалене у складі судді Музичук Н.Ю.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 11 серпня 2006 року, від якого сторони мають двох малолітніх дітей.

Сумісне життя з ним не склалося, взаєморозуміння між сторонами немає.

Сімейні стосунки не підтримують, а тому подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дітей.

Вони не можуть знайти спільну мову відносно матеріального забезпечення дітей, тому вважає, що краще для них буде судове врегулювання даного питання у вигляді стягнення аліментів.

Просила розірвати шлюб між ними та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на одну дитину щомісячно і до досягнення ними повноліття.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 квітня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Шлюб, зареєстрований 11 серпня 2006 року відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції за актовим записом №1240 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Неповнолітніх синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишено на проживання з матір`ю.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи із 01 лютого 2013 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У квітні 2024 року відповідачем подано заяву про перегляд вищезазначеного заочного рішення, яку ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 20 травня 2024 року залишено без задоволення. Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

11 липня 2024 року ОСОБА_2 через свого представника адвоката Власюка П.О. оскаржив заочне рішення у апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що 04 квітня 2024 року ним було отримано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, з якого він і довідався про стягнення з нього аліментів у розмірі частини від усіх його доходів.

Копію оскаржуваного заочного рішення він отримав 08 квітня 2024 року і цього ж дня звернувся до місцевого суду із заявою про його перегляд, яку ухвалою цього ж суду було залишено без задоволення.

Вважає заочне рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Він, в силу об`єктивних причин, був позбавлений можливості особисто надати пояснення під час розгляду даної цивільної справи.

Не направлення судом на його адресу позовної заяви з додатками та ухвали про відкриття провадження у справі позбавило можливості вчинити дії на захист його прав, як сторони по справі.

Судом, при ухваленні оскаржуваного рішення, не було враховано наявність грошових зобов`язань відповідача.

Окрім того, визначений розмір аліментів поставив його в скрутне матеріальне становище.

Суд фактично поклав на нього усі матеріальні зобов`язання, в той час, коли батьки мають рівні права та обов`язки щодо матеріального забезпечення та виховання дітей.

Додатково звертає увагу на незаконно задоволену позовну вимогу про залишення синів на проживання з матір`ю, оскільки до участі у справі не було залучено службу у справах дітей, якою суду не надано акта обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача.

Отже, судом порушено умови проведення заочного розгляду справи, визначені ст. 224 ЦПК України, чинного на момент її розгляду.

Він не відмовлявся від виконання своїх батьківських обов`язків, виконував та виконує їх до сьогодні, а дії позивача, спрямовані на введення суду в оману для стягнення з нього аліментів у надмірно великому розмірі, до того ж в той час, коли він в повній мірі матеріально забезпечував сім`ю.

Додатково зауважує, що на момент розгляду справи був та є на сьогодні приватним підприємцем, який здійснював та здійснює перевезення вантажів, що зумовлює його тривалу відсутність за місцем проживання.

Припускає, що його відсутність сприяла для позивача отримувати листи з суду на його ім`я та не повідомляти його про їх існування, оскільки вони всі проживали однією сім`єю по АДРЕСА_1 , підтвердженням чого слугують докази, додані ним до заяви про перегляд заочного рішення.

Просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі частині усіх його видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 01.02.2013 року і до досягнення дітьми повноліття та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з нього аліменти на утримання дітей у розмірі 1/7 частині всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 01.02.2013 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей не оскаржується.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 228 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час постановлення оскаржуваного рішення, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Статтею 231 ЦПК України (у редакції 2004 року) врегульовано порядок розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Зокрема, частинами 3 та 4 зазначеної статті передбачено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 11 серпня 2006 року.

Від спільного проживання у шлюбі мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 16.10.2007 року) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 18.06.2009 року).

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 квітня 2013 року, зокрема, стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи із 01 лютого 2013 року і до досягнення дітьми повноліття.

08 квітня 2024 року відповідач звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 квітня 2013 року в частині стягнення аліментів, у якій одночасно заявлено клопотання про поновлення строку на подання такої заяви.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 20 травня 2024 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19.04.2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 19 квітня 2013 року у даній цивільній справі залишено без задоволення.

Ухвалу суду обґрунтовано тим, що матеріалами справи підтверджується отримання ОСОБА_2 25.04.2013 року копії заочного рішення, а тому строк на звернення до суду із заявою про його перегляд розпочав свій перебіг 26.04.2013 року та закінчився 06.05.2013 року.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 19.04.2013 року, відповідачем пропущений десятиденний строк на подання такої заяви, у зв`язку з чим у її задоволенні слід відмовити.

У разі відмови у задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суд з цієї причини відмовляє у задоволенні такої заяви. Тоді відповідач, який її подав, може оскаржити в апеляційному порядку заочне рішення, обґрунтувавши, зокрема, поважність причин для пропуску строку на подання заяви про перегляд цього рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 214/5505/16).

Як убачається із матеріалів справи заочне рішення було ухвалено 19 квітня 2013 року, копію якого ОСОБА_2 одержано особисто 25.04.2013 року, що підтверджується розпискою, наявною у матеріалах справи (а.с. 24), а із заявою про його перегляд відповідач звернувся 08 квітня 2024 року, тобто майже через одинадцять років.

Установивши відсутність у ОСОБА_2 об`єктивних непереборних труднощів для подання заяви про перегляд заочного рішення в строки, визначені ст. 228 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення заочного рішення) з дня отримання його тексту та відсутність безумовних підстав для поновлення строку на звернення до суду з такою заявою, передбачених у частині третій статті 284 цього Кодексу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, з яким погоджується колегія суддів.

Разом з цим, апеляційний суд враховує правову позицію Великої палати Верховного Суду, яка в постанові від 12 червня 2024 року в справі № 756/11081/20 відступила від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 та наводить такі висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності із статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:

- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;

- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява.

Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, за умови відсутності поважних причин для його поновлення, є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

У такому випадку заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення слід залишити без розгляду.

З урахуванням обставин справи, які підтверджують обізнаність ОСОБА_2 про ухвалення заочного рішення та відсутністю поважних причин пропуску строку на подання заяви про його перегляд, колегія суддів дійшла висновку, що за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення місцевий суд повинен був залишити подану ним заяву без розгляду, а не постановляти ухвалу про залишення її без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, ст. ст. 228, 231 ЦПК України в редакції 2004 року, Рівненський апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Власюком Павлом Онуфрійовичем на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 квітня 2013 року задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 20 травня 2024 року в частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19.04.2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів залишити без змін.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 20 травня 2024 року в частині залишення заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19.04.2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів без задоволення скасувати і в цій частині постановити нову ухвалу про залишення поданої заяви без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.