ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/523/23

Провадження № 22-ц/4820/256/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), П`єнти І.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити певні дії, повернення безпідставно стягнутих коштів і відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2023 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим у подальшому позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк», банк) про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити певні дії, повернення безпідставно стягнутих коштів і відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_1 зазначила, що 5 вересня 2006 року банк відкрив їй картковий рахунок НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) для зарахування заробітної плати від Луганського вищого професійного училища інформаційних технологій, а 16 січня 2008 року встановив їй кредитний ліміт, який у подальшому неодноразово змінювався. Станом на 1 січня 2022 року АТ КБ «Приватбанк» нарахувало позивачці заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 113 грн 58 коп., із яких 3 996 грн 40 коп. заборгованість по кредиту, 31 117 грн 18 коп. заборгованість по процентам.

17 лютого 2022 року банк відкрив їй картковий рахунок НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) для зарахування заробітної плати за новим місцем роботи у Державному архіві Хмельницької області. В період з 24 лютого до 29 грудня 2022 року АТ КБ «Приватбанк» утримало з цього рахунку 25 350 грн 80 коп. для погашення заборгованості за кредитним договором. Оскільки постановою Хмельницького апеляційного суду від 24 листопада 2022 року розмір заборгованості за кредитним договором визначений у сумі 10 846 грн 89 коп., то банк безпідставно стягнув з карткового рахунку позивачки грошові кошти в сумі 14 503 грн 91 коп. У подальшому банк повернув їй на рахунок 5 690 грн 91 коп. Отже, банк зобов`язаний повернути позивачці безпідставно утримані кошти в розмірі 8 813 грн і закрити її банківський рахунок НОМЕР_2 .

Крім того, 26 вересня 2009 року АТ КБ «Приватбанк» самовільно відкрило їй рахунок НОМЕР_5 . У період з 26 вересня 2008 року до 6 травня 2022 року банк неправомірно здійснив операції за цим рахунком на суму 2 603 грн (розміщення оголошення в газеті 122 грн, сплата судового збору 2 481 грн). АТ КБ «Приватбанк» не мало права здійснювати грошові операції з переказу коштів у забезпечення розгляду судом справи про стягнення з позивачки заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим борг за рахунком повинен бути анульованим, а сам рахунок закритим.

Оскільки банк прострочив виконання зобов`язання з повернення безпідставно утриманих коштів, то він має сплатити позивачці 82 грн 31 коп. трьох процентів річних і 300 грн 42 коп. пені за період з 14 липня до 29 грудня 2022 року.

В результаті незаконного списання грошових коштів з банківського рахунку позивачці були спричинені душевні та моральні страждання, вона перебувала у скрутному матеріальному становищі та вживала додаткових зусиль для організації свого життя, відтак розмір завданої позивачці моральної шкоди склав 51 000 грн.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд:

стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на свою користь 14 503 грн 91 коп. безпідставно вирахуваних коштів, 82 грн 31 коп. трьох процентів річних, 300 грн 42 коп. пені, 51 000 грн відшкодування моральної шкоди;

зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» закрити рахунок НОМЕР_6 ( НОМЕР_2 ) картка НОМЕР_1 , надати довідки про закриття рахунку та картки і відсутність заборгованості;

зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» закрити рахунок НОМЕР_5 , надати довідки про закриття рахунку та відсутність заборгованості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнено з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 8 813 грн безпідставно списаних грошових коштів, 82 грн 31 коп. трьох процентів річних і 10 000 грн моральної шкоди.

В решті позову відмовлено.

Суд керувався тим, що укладений сторонами договір про надання банківських послуг не встановлює право банку на списання грошових коштів з карткового рахунку позивачки без її розпорядження. Оскільки АТ КБ «Приватбанк» списало з карткового рахунку ОСОБА_1 без такого розпорядження 14 503 грн 91 коп., а в подальшому повернуло на цей рахунок 5 690 грн, то з банку на користь позивачки слід присудити залишок безпідставно утриманих коштів у розмірі 8 813 грн. АТ КБ «Приватбанк» прострочило виконання грошового зобов`язання з повернення безпідставно списаних коштів і зобов`язано сплатити ОСОБА_1 82 грн 31 коп. трьох процентів річних від простроченої суми. Порушення права ОСОБА_1 на володіння грошовими коштами призвело до її душевних страждань, однак, враховуючи характер і тривалість правопорушення, вимоги розумності та справедливості, відшкодування моральної шкоди слід здійснити у розмірі 10 000 грн. Вимоги ОСОБА_1 про стягнення пені не відповідають закону про захист прав споживачів і не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про закриття банківських рахунків, то вони є необґрунтованими та безпідставними.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за умовами договору про надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» відкрило ОСОБА_1 картковий рахунок і встановило їй кредитний ліміт на цей рахунок. Оскільки ОСОБА_1 допустила заборгованість за процентами після ухвалення судом рішення про стягнення кредиту, то банк правомірно здійснив договірне списання коштів з банківського рахунку позивачки на погашення цієї заборгованості. Підстави для стягнення з банку утриманих коштів відсутні, а ОСОБА_1 не довела порушення свого права. Також матеріали справи не містять доказів заподіяння позивачці моральної шкоди, а договором і законом не передбачено право ОСОБА_1 на таке відшкодування. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми закону, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

АТ КБ «Приватбанк» не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про зобов`язання закрити банківські рахунки та стягнення пені, а тому згідно зі статтею 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

За договором про надання банківських послуг від 5 вересня 2006 року банк відкрив ОСОБА_1 банківський рахунок НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) для зарахування заробітної плати. На цей рахунок АТ КБ «Приватбанк» встановило ОСОБА_1 кредитний ліміт, який у подальшому неодноразово змінювався.

17 лютого 2022 року банк відкрив ОСОБА_1 банківський рахунок НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) для зарахування заробітної плати за новим місцем роботи у Державному архіві Хмельницької області.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 24 листопада 2022 року у справі №686/9938/22 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 760 грн 82 коп. заборгованості за кредитом. Ухвалюючи таке рішення, судом апеляційної інстанції встановлено, що загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором склав 10 846 грн 89 коп., із яких 3 996 грн 40 коп. неповернутий кредит і 6 850 грн 49 коп. нараховані проценти. Водночас банк списав з іншого рахунку позивачки 10 086 грн 07 коп. грошових коштів для погашення цієї заборгованості.

У період з 14 липня до 29 грудня 2022 року банк списав із карткового рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) для погашення заборгованості за кредитним договором 14 503 грн 91 коп., зокрема: 14 липня 1 179 грн 70 коп., 29 липня 1 496 грн 10 коп., 15 серпня 1350 грн, 30 вересня 3 715 грн 36 коп., 30 вересня 300 грн 81 коп., 2 жовтня 18 грн 46 коп., 14 грудня 850 грн, 28 грудня 360 грн 97 коп., 29 грудня 5 232 грн 51 коп.

18 січня 2023 року АТ КБ «Приватбанк» повернуло на цей картковий рахунок позивачки 5 690 грн 91 коп.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

а) щодо стягнення грошових коштів і процентів від простроченої суми

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу закріплені у статтях 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

За змістом статей 179, 192 ЦК України грошові кошти є речами, що виконують роль загального еквіваленту та платіжного засобу. Відносно них можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Із положень статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) слідує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено частиною першою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 55 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Із положень частини першої статті 1067 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) слідує, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

В силу частини другої статті 1068 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

За змістом пунктів 1.38, 1.39 статті 1 Закону України від 5 квітня 2001 року №2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (був чинним на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон №2346-ІІІ) списання договірне списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку; списання примусове списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктами 26.1, 26.3 статті 26 Закону №2346-ІІІ платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком.

Із положень пункту 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за №377/8976; далі Інструкція), яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Відповідно до пункту 6.5 Інструкції якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпоряджання майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Як об`єкт цивільних прав і обов`язків гроші є засобом платежу в оплатних договорах і самостійним предметом окремих договорів.

За своїми правовими ознаками договір банківського рахунку є консенсуальною та двосторонньою угодою, при укладенні якої банк бере на себе зобов`язання прийняти та зарахувати на рахунок клієнта належні йому грошові кошти, а також виконувати грошові операції по рахунку за розпорядженням клієнта.

Договір банківського вкладу має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, зокрема, шляхом приєднання клієнта до запропонованих банком умов. При цьому сторони можуть обумовити підстави та порядок списання грошових коштів з рахунку клієнта.

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпоряджатися ними, а банк, у свою чергу, в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо). За відсутності розпорядження клієнта банк може списати грошові кошти з рахунку лише на підставі рішення суду, а також якщо таке списання передбачено нормами закону чи умовами договору.

Зібрані докази вказують на те, що в рамках укладеного між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 договору про надання банківських послуг банк відкрив останній банківський рахунок НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), на який приймалися грошові кошти. Після зарахування на рахунок ці кошти стали власністю ОСОБА_1 та могли були списані з рахунка без розпорядження позивачки лише на підставі рішення суду, а також відповідно до вимог закону чи умов договору.

Будь-яке рішення суду чи закон, які б давали право АТ КБ «Приватбанк» здійснити списання коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відсутні, а доводи банку про те, що списання грошових коштів з рахунку позивача передбачено умовами договору про надання банківських послуг спростовуються наступним.

Заперечуючи проти позову, АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що між ним і ОСОБА_1 був укладений договір банківського рахунку шляхом приєднання останнього до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно яких клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні термінів платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку клієнта у випадку настання термінів платежів по інших договорах клієнта в розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту картрахунку. Банк здійснює списання коштів у грошовій одиниці України / іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті / національній валюті України за договором, та купівлю / продаж іноземної валюти на Міжбанківському Валютному Ринку України. Списання коштів з будь-якого рахунку клієнта, відкритого банком, оформляється меморіальним ордером.

На підтвердження вказаних обставин АТ КБ «Приватбанк» не подало суду жодного письмового доказу.

В суді АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 визнали факт укладення між сторонами договору банківського рахунку. Водночас ОСОБА_1 заперечила ту обставину, що вона уповноважувала банк списувати грошові кошти з карткового рахунку.

Умови та Правила надання банківських послуг, які розміщені на сайті https://privatbank.ua, не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розуміла позивачка, ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Таким чином, у суду відсутні докази про укладення АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 договору, за умовами якого остання доручала банку списувати грошові кошти з рахунку без її розпорядження. Цю обставину АТ КБ «Приватбанк» не довело.

Встановивши неправомірне списання банком із карткового рахунку позивачки 14 503 грн 91 коп., із яких 5 690 грн 91 коп. було повернено на рахунок, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що АТ КБ «Приватбанк» має повернути ОСОБА_1 ці кошти.

Посилання АТ КБ «Приватбанк» на правомірність списання грошових коштів з банківського рахунку ОСОБА_1 та недоведеність порушення прав останньої не відповідає вимогам закону і фактичним обставинам справи.

б) щодо стягнення процентів від простроченої суми

Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Особа, яка безпідставно набула грошові кошти, зобов`язана негайно повернути їх власнику. Прострочення виконання цього грошового зобов`язання тягне за собою нарахування трьох процентів річних як особливої міри відповідальності боржника за знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, а також утримання та користування боржником цими коштами.

Оскільки банк безпідставно утримав і своєчасно не повернув ОСОБА_1 грошові кошти, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що АТ КБ «Приватбанк» прострочило виконання гршового зобов`язання, внаслідок чого з нього на користь позивачки підлягають стягненню 82 грн 31 коп. трьох процентів річних за період з 14 липня до 29 грудня 2022 року.

Вказана сума судом обчислена правильно, її розмір відповідачем не оспорюється.

в) щодо стягнення моральної шкоди

Частиною першою статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом частини третьої 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

В силу частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.

В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, у тому числі внаслідок порушення її майнових прав, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого.

У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зібрані докази достовірно вказують на те, що АТ КБ «Приватбанк» неправомірно списало з карткового рахунку ОСОБА_1 грошові кошти, внаслідок чого позивачка тривалий час не може користуватися своїм майном.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 зазнала душевних страждань і має право на відшкодування моральної шкоди.

Право ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди визначено статтею 386 ЦК України, а тому доводи АТ КБ «Приватбанк» про відсутність у позивачки такого права не ґрунтуються на законі.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховано характер правопорушення, глибину душевних страждань ОСОБА_1 , зміну її способу життя та докладання нею додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, вимоги розумності та справедливості.

Посилання АТ КБ «Приватбанк» на необґрунтованість позову та неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 лютого 2024 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

І.В. П`єнта

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Колієв С.А.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 27