Номер провадження: 22-ц/813/773/24
Справа № 504/4204/19
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Лупши В.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 листопада 2021 року, ухвалене Комінтернівським районним судом Одеської області у складі: судді Вінської Н.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, визнання договорів недійсними,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що в 2007 році між нею та ОСОБА_3 (нині померлим) був укладений усний договір підряду на будівництво житлового будинку, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов`язався здійснити будівництво житлового будинку, а ОСОБА_1 зобов`язалась здійснити оплату будівельних матеріалів та оплатити послуги ОСОБА_3 , який загалом отримав 416263 грн. У 2011 році, після повернення до України, у неї виникли сумніви щодо вартості будівельних матеріалів, та за результатами технічного висновку, стало відомо, що вартість робіт та матеріалів було завищено на 118916 грн, після чого ОСОБА_3 зобов`язався повернути позивачці 12000 євро, про що були складені відповідні розписки, у зв`язку з чим вважає, що наявні підстави для стягнення зазначених коштів.

Вказує, що факт існування договірних зобов`язань також підтверджується рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09 липня 2014 року.

В подальшому вона звернулась до Комінтернівського районного суду із позовом до ОСОБА_3 , в рамках розгляду справи № 504/3501/14-ц 18 травня 2014 року накладено арешт на належний відповідачу ОСОБА_3 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та 03 квітня 2017 року справа була направлена на експертизу, однак згодом з`ясувалось, що справа ні в експертній установі, ні у суді не перебуває.

У липні 2019 року їй стало відомо, що 26 червня 2015 року, не зважаючи на наявність ухвали про забезпечення позову, земельна ділянка та житловий будинок АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_3 , були відчужені останнім за договором дарування на користь його сина, відповідача по справі - ОСОБА_2 , у зв`язку з чим вважає, що на момент укладення, зазначені договори дарування не відповідали вимогам закону.

В частині стягнення збитків зазначає, що роботи, які були проведені ОСОБА_3 , призвели до абсолютної непридатності житла та у відповідності до звіту про визначення розміру матеріального збитку, завданого неналежним виконанням зобов`язання по будування будинку, сума збитків складає 2553951,88 грн.

Посилаючись на те, що відповідач по справі ОСОБА_2 є сином померлого ОСОБА_3 , який на її думку є спадкоємцем прав та обов`язків померлого, які не припинились внаслідок його смерті, позивачка просила суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 26 червня 2015 року приватним нотаріусом ОМНО Харитонюк Т.А.; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , який укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 26 червня 2015 року приватним нотаріусом ОМНО Харитонюк Т.А.; застосувати наслідки недійсності правочину та поновити за ОСОБА_3 записи про право власності на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути із ОСОБА_2 на її користь збитки у розмірі 2553951,88 грн та 12000 євро.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, визнання договорів недійсними відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить рішення суду як ухвалене без повного та всебічного з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, скасувати та задовольнити її вимоги у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги є неврахування судом того, що заходи забезпечення позову у вигляді арешту будинку померлого батька відповідача у справі № 504/3501/14-ц наразі не скасовано, а відсутність реєстрації такого обмеження в Реєстрі не свідчить про відсутність у померлого боржника права вільно розпоряджатися належним йому майном; наразі власником будинку є інша особа на підставі договору купівлі-продажу, укладеним із відповідачем 17 січня 2020 року; судом не встановлено підстава набуття ОСОБА_2 права власності на спірне майно за правочином, який є фраудаторним, оскільки вчинений боржником у період настання у нього зобов`язань з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок чого він перестає бути платоспроможним; судом не враховано підстави позову, якими є відшкодування завданих позивачці ОСОБА_3 збитків неякісним будівництвом будинку, який підлягає знесенню через непридатність для проживання, такі збитки полягають у завищенні ОСОБА_4 вартості робіт та матеріалів на 118916 грн, через що той власноруч написав розписку про обов`язок повернення Дембицькій 12000 євро; відповідно до звіту про визначення розміру матеріального збитку, завданого неналежним виконанням зобов`язання по будування будинку, такий як вартість житлового будинку становить 2553951,88 грн, які позивачка просить стягнути з відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду без змін, оскільки рішенням Комінтернівського районного суду м. Одеси від 07 травня 2014 року, в незміненій рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09 липня 2014 року частині (справа № 504/3115/13-ц), відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів за необґрунтованістю; наступний позов з посиланням на ті самі докази, але вже як у договірних відносинах, судом не розглянутий, провадження закрито через смерть ОСОБА_3 , отже на момент смерті останнього у нього не існувало боргових зобов`язань перед позивачкою; крім того, як свідчать дані з реєстрів, ухвала про забезпечення позову виконана лише в частині накладення арешту на належні померлому батьку відповідачу будинок та земельну ділянку, натомість зустрічне забезпечення не виконано та арешт на належну позивачці квартиру не накладено, що має наслідком згідно ч. 10 ст. 154 ЦПК України скасування ухвали про забезпечення позову.

Справа перебувала у провадженні судді ОСОБА_5 .

На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 28 вересня 2023 року суддя ОСОБА_5 звільнений з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Із наведених підстав справу передано до провадження судді Назарової М.В., судді учасники колегії: Заїкін А.П., Таварткіладзе О.М. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2023).

Розгляд справи був призначений на 16 листопада 2023 року о 09-30 год.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 листопада 2023 року вилучено суддів учасників колегії Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М., нові судді: Лозко Ю.П., Кострицький В.В.

Розгляд справи призначений на 13 лютого 2024 року о 14.15 год.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_6 просив справу розглядати за його відсутності, вказане відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Судом встановлено, що 26 лютого 2007 року ОСОБА_1 придбала земельну ділянку, загальною площею 0,100 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим 26 лютого 2007 року приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Чос О.П. (а.с. 124-125, т. 1).

Також судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існували певні договірні відносини з приводу виконання останнім будівельних робіт.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеськой області у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів, сплати неустойки за неналежно виконану роботу (справа № 504/3115/13-ц) у незміненій рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09 липня 2014 року частині відмовлено у задоволенні позову, при цьому, судом зроблено висновки про те що відносини між сторонами не оформлені належним чином, в зв`язку з чим не можливо встановити в яких сумах, для яких цілей передавались кошти, які обов`язки породжувала дана передача коштів.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області про відкриття провадження у справі від 02 вересня 2019 року, прийнято заяву ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження № 504/3501/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення надмірно сплачених грошових коштів та сплати неустойки за неналежно виконану роботу (а.с. 215, т. 1).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок та земельна ділянка, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належать ОСОБА_2 на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_4 як дарувальником та ОСОБА_2 як обдарованим, посвідченого 26 червня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитонюк Т.А. (а.с. 179-181, т. 1).

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 19 березня 2018 року (а.с. 214, т. 1).

Відмовляючи у задоволені позову, суд виходив з того, що позивачкою не доведено існування між нею та ОСОБА_2 будь-яких правовідносин, в результаті яких у відповідача як спадкоємця ОСОБА_4 виник обов`язок відшкодувати позивачці збитки у розмірі 2553951,88 грн, завдані неякісно побудованим будинком, та 12000 євро, як і не доведено обтяження ухвалою суду належного батьку відповідача нерухомого майна, а також не доведено, що відповідач по справі ОСОБА_2 оформив свої спадкові права на спадщину, що залишилась після смерті його батька ОСОБА_3 , та є єдиним спадкоємцем прав померлого. Жодних заяв чи клопотань про витребування спадкової справи після смерті ОСОБА_3 або відомості про осіб, які проживали на момент смерті разом із спадкодавцем, позивачкою не заявлялось.

Перевіривши доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення позивачки судом першої інстанції про дату, час та місце розгляду справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Особа вважається належним чином повідомленою, якщо зафіксовано факт отримання нею судової повістки, її відмови в отриманні повістки з додержанням правил доставки та вручення судових повісток або в засобах масової інформації надруковано оголошення про виклик.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи повинно проводитися відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України.

За приписами статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд зазначив, що у судове засідання позивач не з`явилась, надавши заяву про відкладення розгляду справи, а у разі відмови просила розгляд справи проводити за її відсутність (а.с. 245, т. 1).

Ухвалою суду від 04 листопада 2021 року у задоволенні клопотання позивачки про відкладення розгляду справи відмовлено, а також відмовлено у задоволенні заяви позивачки про відвід судді по справі та продовжено розгляд справи (а.с. 259, т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи, про розгляд справи на 04 листопада 2021 року позивачка повідомлялась належним чином за зазначеною нею адресою ( АДРЕСА_3 ), та судову повістку отримала 14 вересня 2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення на її ім`я що відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 243, т. 1).

Отже, відповідно до вимог п. 1 ч. 8 ч. 8 ст. 128 ЦПК України позивачку слід вважати належно повідомленою про дату, час та місце розгляду справи.

Колегія суддів відхиляє доводи позивачки про порушення її прав на справедливий судовий розгляд внаслідок відкладення судового засідання з 04 листопада 2021 року на 05 листопада 2021 року, оскільки такі не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається що 04 листопада 2021 року судом розгляд справи не відкладався, о 12:55:20 годині суд видалився до нарадчої кімнати для прийняття рішення по справі, яке (вступна та резолютивна частина) було проголошено на наступний день 05 листопада 2021 року о 09:38:22 годин, а том (а.с. 260-261, 262, т. 1).

Переглядаючи рішення суду за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно до статті 1231 ЦК України, майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Отже, з аналіз наведених норм права вбачається, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Крім того, відповідно до частин другої, третьої статті 1281 ЦК України (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Як зазначає позивачка, їй стало відомо про смерть ОСОБА_4 у жовтні 2019 року, а в грудні 2019 року вона звернулася до суду із теперішнім позовом, що свідчить про те, що нею не пропущено строк пред`явлення як кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 ставить питання про стягнення з ОСОБА_2 як спадкоємця ОСОБА_3 завданих збитків та визнання договорів недійсними.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 ЦК України). Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода; частина друга статті 22).

Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (частина перша статті 653).

В межах доводів апеляційної скарги ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 червня 2023 року витребувано у приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Марченко О.М. належним чином завірену копію спадкової справи № 16/2018 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 83-84, т. 2).

З надісланої до апеляційного суду копії спадкової справи № 16/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернувся син померлого ОСОБА_2 , на користь якого дружина померлого ОСОБА_7 відмовилась від прийняття спадкового майна. За заявами ОСОБА_2 від 04 грудня 2018 року та 18 червня 2019 року приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Марченко О.М. видані свідоцтва про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видані свідоцтва, складається з вкладу, що знаходиться у АТ КБ «Приватбанк» та у АТ «Імексбанк» (а.с. 101-130, т. 1).

З Інформаційній довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що відомості щодо реєстрації права власності за ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні, як і відсутні відомості з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек (а.с. 101, т. 1).

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та моральної шкоди (справа № 504/3501/14-ц), предметом якої були надмірно сплачених кошти та неустойка за неналежно виконану роботу.

Ухвалою вказаного суду від 18 травня 2015 року в межах загальної суми позовних вимог 984667, 64 грн накладено арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і належить ОСОБА_3 на підставі запису у погосподарській книзі.

У зв`язку із втратою вказаної цивільної справи позивачка звернулася до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження, ухвалою Комінтерівського районного суду Одеської області від 12 лютого 2021 року провадження у цивільній справі № 504/3501/14 про відновлення втраченого судового провадження № 504/3501/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення надмірно сплачених грошових коштів та сплати неустойки за неналежно виконану роботу закрито у зв`язку зі смертю відповідача.

Вказана ухвала набрала законної сили.

Отже, станом на час звернення позивачки із теперішнім позовом до суду судовими рішеннями, які набрали законної сили, не встановлено обов`язку ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 про повернення грошових коштів.

Довід апеляційної скарги про неврахування судом підстав позову, якими є відшкодування завданих позивачці ОСОБА_3 збитків неякісним будівництвом будинку, який підлягає знесенню через непридатність для проживання, та того, що такі збитки полягають у завищенні ОСОБА_4 вартості робіт та матеріалів на 118916 грн, через що той власноруч написав розписку про обов`язок повернення Дембицькій 12000 євро, то таке не спростовує правильних висновків суду про необґрунтованість позовних вимог.

Так, рішенням суду, яке набрало законної сили, вже відмовлено ОСОБА_1 у стягнення 12000 євро з ОСОБА_3 як безпідставно набутих коштів, і вказана відмова мотивована судом як те, що відповідач набув майно, в даному випадку кошти від позивачки на підставі домовленості між сторонами про будівництво будинку та з метою закупівлі будівельних матеріалів для цього та інших дій, пов`язаних з будівництвом. Крім того, грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору.

Аналіз змісту розписки, яку надає позивачка на підтвердження обгрунтованості своїх вимог, про повернення Дембицькій 12000 євро, привласнених прорабом ОСОБА_3 під час будівництва будинку по АДРЕСА_2 , свідчить про безпідставність такого присвоєння, а з цієї підстави суд вже відмовив їй у стягненні вказаних коштів за недоведеністю.

Що стосується вимоги про стягнення зі спадкоємця завданих неякісним будівництвом будинку коштів у сумі 2553951,88 грн, то такі вимоги як до спадкоємця до ОСОБА_8 також є недоведеними, і останній в розумінні вимог статей 1219, 608 ЦК України не може відповідати за можливу завдану шкоду.

Крім того, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Щодо вимог позивачки та доводів апеляційної скарги в частині визнання недійсними договорів про відчуження нерухомого майна ОСОБА_3 на користь відповідача в період дії заборони, то оскільки по справі не встановлено якихось зобов`язальних правовідносин, тому відсутність порушеного права позивачки як кредитора доводить і відсутність порушення такими договорами її прав чи інтересів. Отже, такі вимоги також не підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на час розгляду справи судом земельна ділянка та житловий будинок, про визнання правочинів щодо відчуження яких недійсними ставить питання позивачка, не перебувають у власності відповідача, а є власністю іншої особи, яку не залучено до участі у справі, що також не відповідає ефективності захисту порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін є ухвалення судом рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 13 лютого 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко