Справа № 214/6162/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження у справі

23 вересня 2024 року м. Кривий Ріг

Суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Євтушенко О.І., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою шляхом направлення засобами поштового зв`язку 10.07.2024 (надійшла до суду 12.07.2024) про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просив встановити факт відсутності інших осіб, зобов`язаних відповідно до закону утримувати його матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що він є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Окрім заявника, інших близьких родичів ОСОБА_2 не має, оскільки чоловік у неї відсутній, а по відношенню до нього вона є одинокою матір`ю. З 07.06.2024 ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності безстроково. Фактично він є єдиною працездатною особою, яка за законом зобов`язана утримувати свою мати, здійснювати за нею догляд. Встановлення заявленого факту має для заявника юридичне значення, оскільки породжує виникнення прав та обов`язків, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальні послуги», «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», зокрема, надає право на відстрочку від призову під час мобілізації відповідно до ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

За результатами автоматизованого розподілу на підставі протоколу матеріали заяви передано в провадження судді Євтушенку О.І. 12.07.2024.

Згідно з ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

У відповідності до ч.6 ст.187 ЦПК України 20.09.2024 на запит суду надійшла відповідь з адресно-довідкового органу про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Як визначено ч.1 ст.187 ЦПК України, суд відкриває провадження у справі за заявою за відсутності підстав для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження.

Дослідивши матеріали заяви, суд доходить висновку про необхідність відмови у відкритті провадження з причини, що подана ОСОБА_1 заява не підлягає судовому розгляду, оскільки чинним законодавством визначений позасудовий порядок встановлення факту, який просить встановити заявник. Свої висновки суд мотивує таким.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ч.1 ст.315 ЦПК України, однак не є вичерпним.

За змістом ч.2 ст.315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Схожі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №320/948/18, від 18.01.2024 №560/17953/21.

Отже, існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий. Якщо факт, що має юридичне значення, підлягає встановленню в позасудовому порядку, особа має використати такий порядок. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку адміністративного судочинства, до чого також зводяться висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №161/853/19, від 18.12.2019 у справі №370/2598/16-ц, від 18.01.2024 у справі №560/17953/21. Таким чином, судовий порядок встановлення факту, що має юридичне значення, використовується лише у випадку, коли чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку його встановлення.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Звертаючись із заявою, ОСОБА_1 вказував, що встановлення факту відсутності інших осіб, окрім нього, зобов`язаних відповідно до закону утримувати ОСОБА_2 , яка є його матір`ю та інвалідом ІІ групи, необхідне йому для отримання права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні встановлені Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Як слідує з п.56 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 від 16.05.2024 (зі змінами), відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Відповідно до п.13 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, зокрема, військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.

Додаток 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 від 16.05.2024 (зі змінами) визначає «Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (за кожною з підстав окремо).

Таким чином, відповідно до п.13 додатку 5 до постанови КМУ №560, для оформлення відстрочки військовозобов`язаному, який має батьків з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, або батьків дружини (чоловіка) військовозобов`язаного з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, документами, що підтверджують право на таку відстрочку є:

1) один із таких документів, що підтверджує інвалідність: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійне посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

2) заява за формою згідно з додатком 15 (у разі потреби) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові (за наявності) особи, яку вона обирає для здійснення свого утримання;

3) для військовозобов`язаного, який має одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи - документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про народження);

для військовозобов`язаного, який має одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, - документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про народження дружини (чоловіка) та свідоцтво про шлюб);

4) для військовозобов`язаного, який має одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, - один із таких документів, що підтверджує неможливість інших осіб, які не є військовозобов`язаними та зобов`язані за законом утримувати одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, або документ, що підтверджує перебування під арештом (крім домашнього арешту), або відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі.

Постановою КМУ від 16.08.2024 №930 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 від 16.05.2024 (зі змінами), внесено зміни шляхом доповнення новим п.58-1. Відповідно до абз.2 п.58.1 Порядку, військовозобов`язані, які відповідно до закону зобов`язані утримувати осіб, зазначених у п.13 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначають у заяві (додаток 4 до Порядку) про відсутність інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати осіб, зазначених у п.13 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а за умови наявності кількох військовозобов`язаних - додають заяву особи з інвалідністю I або II групи за формою згідно з додатком 15 до Порядку, в якій зазначається прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, яку особа з інвалідністю обирає для здійснення свого утримання.

У розумінні приписів ч.1 ст.202 СК України, під «іншими особами, які зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги» є виключно повнолітні дочка та син.

Системним аналізом вказаних норм встановлено, що необхідність підтверджувати відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону утримувати батьків стосується виключно їх дітей (рідних, усиновлених), незалежно від наявності повнолітніх онуків, братів, сестер та інших родичів другого та третього ступеню спорідненості, які до кола таких осіб не належать. Законодавча вимога надавати підтверджуючі документи відсутності у батьків військовозобов`язаного інших працездатних родичів другого та подальших ступенів споріднення - відсутня.

Таким чином, підтвердженням факту відсутності інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону утримувати батьків із числа осіб з інвалідністю I чи II групи можуть бути відомості з органу державної реєстрації актів цивільного стану, які надаються за інформацією з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, а також довідково за наявною архівною інформацією про факти реєстрації народження дітей на території України.

У будь-якому разі, обов`язок перевірки підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову та її оформлення покладено на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до ч.7 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Крім того, не зважаючи на те, що наявність батьків з інвалідністю I чи II групи та зайнятість здійсненням постійного догляду за хворими батьком чи матір`ю - це різні підстави для відстрочки військовозобов`язаного від призову на військову службу під час мобілізації у розумінні п.п.9, 13 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які, відповідно, вимагають доведення різних обставин, Верховний Суд у постанові від 29.03.2024 у справі №378/760/23 констатував, що «Акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду)», в якому зазначаються відомості про відсутність інших осіб, які могли б здійснювати такий догляд, можна отримати позасудово та надати для оформлення відстрочки, у тому числі у випадку наявності батьків І та ІІ групи інвалідності. Форма акта передбачена у додатку 8 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 від 16.05.2024 (зі змінами), а порядок його складання - у п.61 цієї постанови.

Як слідує зі змісту п.61 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 від 16.05.2024 (зі змінами), акт встановлення факту здійснення догляду за іншою особою, яка потребує постійного догляду, складається на підставі звернення особи, яка здійснює догляд, до районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради із заявою про здійснення особою такого догляду.

Позаяк, загальні положення щодо отримання та надання соціальних послуг, зокрема і постійного догляду, врегульовані Законом України «Про соціальні послуги». Цим Законом визначено категорії осіб, які мають право на отримання соціальної послуги з догляду, надавачів такої соціальної послуги тощо. Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації за догляд, отримання акта встановлення здійснення догляду також врегульовано Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57, та низкою інших порядків, затверджених постановами уряду (зокрема, постановами КМУ від 01.06.2020 №430, від 06.10.2021 №1040, від 23.09. 2020 №859, від 01.06.2020 №587 тощо).

Суд застосовує норми права з урахуванням принципу розумності та справедливості. У цьому контексті законодавець нормував позасудовий порядок встановлення факту здійснення особою постійного догляду у чинному законодавстві про мобілізаційну підготовку та порядок мобілізації. Зокрема, у місцевому органі виконавчої влади передбачено створення комісії із встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду), яка, з урахуванням наданих районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки матеріалів, складає про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду). Зазначений акт є одним із документів, які надаються військовозобов`язаним до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Таким чином, суд критично оцінює доводи заявника ОСОБА_1 , що лише в судовому порядку може бути підтверджений факт того, що він є єдиним, хто здійснює догляд за матір`ю ОСОБА_2 , яка є інвалідом ІІ групи, та відсутні інші особи, які можуть здійснювати такий догляд за нею, оскільки вони спростовуються вищевказаними нормами чинного законодавства України, які чітко регламентують позасудовий порядок встановлення факту здійснення постійного догляду шляхом оформлення акта за встановленою формою, у зв`язку з чим такий факт не може встановлюватися в судовому порядку в окремому провадженні в порядку цивільного судочинства.

Крім того, до заяви ОСОБА_1 не надано доказів вчинення ним дій щодо отримання документів на підтвердження заявленого ним факту позасудового, зокрема, звернення до виконкому районної у місті ради за місцем проживання його матері. Саме по собі делегування суду вчинення дій або зобов`язання до вчинення дій, які належать до компетенції інших суб`єктів, за відсутності спору, є неприпустимим.

Оскільки розгляд заявлених ОСОБА_1 вимог віднесено до повноважень інших органів і за законом вони не підлягають судовому розгляду, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.186 ч.1 п.1, 260, 261, 293, 315, 353-355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 15 днів з дня її підписання безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалу складено та підписано 23.09.2024.

Суддя О.І. Євтушенко