КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/4701/2024 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 лютого 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Музичко Руслани Василівни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про захист спадкових прав (про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу, визнання права власності та витребування),

УСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із даним позовом, в обгрунтування якого зазначили наступні обставини.

З 27.06.1996 р. ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 .

Ще до реєстрації шлюбу вони з лютого 1996 р. як сім`я разом проживали у квартирі АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності в рівних долях ОСОБА_7 тайого брату- ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі народився ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер у віці 37 років.

На момент його смерті, як і в подальшому до вересня 2010 р., позивачі постійно проживали у квартирі АДРЕСА_1 , продовжуючи управляти, користуватися та володіти, як квартирою, так і іншим майном (особистими речами) ОСОБА_9 .

Позивачка, ОСОБА_1 , хоча і проживала з чоловіком, ОСОБА_6 , у цій квартирі, втім з 11.01.1996 р. була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 , яка є спільною частковою власністю її, її батька, її сестри, і у якій зареєстрована до цього часу, у цій же квартирі зареєстрований позивач ОСОБА_2 .

У 2010 р. позивачка разом із сином поїхала у відрядження до м. Санкт-Петербурга, яке тривало до 30.06.2014 р.

У період перебування у відрядженні за домовленістю з ОСОБА_10 останній розпочав ремонт у спірній квартирі.

Так, ОСОБА_10 запропонував в якості допомоги сім`ї покійного брата виконати за особисті кошти ремонт. Спочатку ремонтні роботи здійснювалися активно, згодом їх темп сповільнився, тому, прибувши із відрядження, позивачі поселилися у квартиру АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_10 .

Його дружина ОСОБА_4 завжди була проти підтримки родини його брата, за життя ОСОБА_11 з ними не спілкувалась, однак після смерті свого чоловіка почала спілкуватися з позивачем ОСОБА_2 . У розмовах не заперечувала, що йому належить частина квартири, пропонувала дочекатися його повноліття, після чого готова була оформити спадщину, продати квартиру, поділити кошти.

Позивачі стверджували, що мали ключі від квартири, ОСОБА_2 навідувався туди періодично.

19.11.2019 р. позивач ОСОБА_2 звернувся до Восьмої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з частини квартири АДРЕСА_1 .

Постановою державного нотаріуса Чернієнко В.Ю. від 21.11.2019 р. йому відмовлено у видачі такого свідоцтва, а після цього з`ясувалося, що відповідачка ОСОБА_4 після смерті свого чоловіка ОСОБА_10 успадкувала всю квартиру і 10.10.2019 р. відчужила її.

Як на підставу позову зазначали, що фактично вступили в управління та володіння усім спадковим майномта відповідно до приписів статтей 525, 529, 548, 549 ЦК УРСР, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, вважаються такими, що прийняли спадщину ОСОБА_6 , і спадщина належить їм в рівних частинах.

При цьому ОСОБА_10 у зв`язку з проведенням ремонту вивіз з квартири частину речей, після його смерті відповідачка ОСОБА_4 також вивезла майно, яке в квартирі знаходилось.

Внаслідок цього позивачі не мають ані правовстановлюючих, ні інших документів, пов`язаних з квартирою. Поряд із цим, окремі відомості з медичної документації ОСОБА_2 , довідки з садочка і школи щодо нього, фото підтверджують, що після смерті спадкодавця позивачі продовжили проживати у його квартирі.

Вважають, що у звязку із видачеювідповідачу ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину на всю квартиру порушено їх спадкові права, що є підставою для визнання такого свідоцтва недійсним.

Крім того, вказують, що відповідачка ОСОБА_4 , отримавши свідоцтво про право на спадщину, розпорядившись майном без їх згоди, що відповідно до приписів статей 203, 215 ЦК України є підставою для визнання договору купівлі-продажу від 10.10.2019 р. недійсним.

Враховуючи вищевикладене, просили суд:

- встановити юридичний факт прийняття ОСОБА_1 частини спадщини, що відкрилась після смерті чоловіка ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4;

- встановити юридичний факт прийняття ОСОБА_2 частини спадщини, що відкрилась після смерті батька ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 23 листопада 2018 року, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською Оленою Володимирівною, в частині права власності ОСОБА_4 на частину квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 10жовтня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Загоруйко Альоною Юріївною, серія та номер: 6319;

- витребувати у ОСОБА_5 частини квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , по частині квартири АДРЕСА_1 кожному;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 травня 2023 рокувідмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_12 - адвокат Музичко Р.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, неправильне застосування норма матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 травня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції, в супереч вимогам ст. ст. 76, 78 та 89 ЦПК України, не дав належної оцінки показам свідків, допитаних в ході розгляду справи, які всі як один, в тому числі сусідка, яка проживала з позивачами на одній сходовій клітині у сусідній квартирі, підтвердили, що на момент смерті спадкодавця позивачі проживали у спірній квартирі і продовжували там проживати до від`їзду у відрядження у 2010 році, таким чином володіли, користувалися, управляли спадковим майном.

Вказує також, що оцінка таких доказів, як довідка КП «Житлосервіс Приозерне» у Оболонському районі м. Києва № 16596 від 05 грудня 2007 року про реєстрацію позивачки ОСОБА_1 з 11 січня 1996 року за адресою: АДРЕСА_3 у якості члена сім`ї наймача ОСОБА_13 (дочка), а також Витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця № 8029-1, сформований 30 листопада 2017 pоку, щодо зареєстрованого місця проживання позивача ОСОБА_2 з 30 жовтня 2001 року за адресою: АДРЕСА_3 у якості члена сім`ї наймача ОСОБА_13 (онук), здійснена судом з порушенням вимог ст. 89 ЦПК України. Так, оцінюючи даний доказ щодо місця реєстрації позивачів, суд не оцінив його у сукупності з іншими доказами, а саме відомостями з медичної документації неповнолітнього за той момент ОСОБА_2 , довідкам з дитячого садочка і школи, куди ходив ОСОБА_2 , фотографіями, на яких він зображений в різному віці в спірний квартирі, показами свідків, які беззаперечно вказують на ту обставину, що сім`я померлого ОСОБА_6 проживала в спірній квартирі не тільки на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 та шість місяців після того, а ще тривалий час до від`їзду ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 у відрядження.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_2 на момент смерті батька був малолітнім, і можливість самостійно реалізувати своє право на прийняття спадщини отримав з досягненням повноліття ІНФОРМАЦІЯ_5 , а вже ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто менше ніж протягом шести місяців, ОСОБА_2 звернувся до Восьмої київської державної нотаріальної контори із заявою про здачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

15 листопада 2023 року на адресу Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_14 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 травня 2023 року залишити без змін.

В обґрунтування відзиву зазначає, що не можна вважати належними та достовірними доказами надані позивачами до суду першої інстанції на підтвердження своїх доводів про факт прийняття спадщини і постійне проживання у спірній квартирі відомості з медичної документації неповнолітнього ОСОБА_2 , довідок з дитячого садочка і школи, куди ходив ОСОБА_2 , оскільки дані документи не містять інформацію щодо предмета доказування у даній справі і на їх підставі не можна встановити дійсні обставини справи, а надані до суду першої інстанції фотографії із зображенням ОСОБА_2 різного віку, його матері, її батьків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 є лише підтвердженням існування родинних відносин, зростання дитини в колі близьких осіб, але не можуть доводити факт фактичного вступу в управління чи володіння спадковим майном.

На думку представника ОСОБА_4 - ОСОБА_14 позивачі не надали до суду першої інстанції жодних доказів про те, що вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а тому у суду першої інстанції не було законних підстав для визнання факту прийняття позивачами спадщини після ОСОБА_9 за правилами Цивільного кодексу Української PCP.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на ту обставину, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_2 був малолітнім представник ОСОБА_4 - ОСОБА_16 зазначає, що за правилами ЦКУ PCP малолітня особа не вважалась такою, яка прийняла спадщину лише у силу віку. Спадкоємець, який бажав прийняти спадщину і на час відкриття спадщини фактично її не прийняв, мав подати у шестимісячний строк нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Такий порядок стосувався прийняття спадщини і неповнолітніми, які не досягли п`ятнадцяти років (малолітніми), інтереси яких у таких випадках представляли їх батьки.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_17 вважає, що ОСОБА_1 , яка не звернулась у встановлений законом шестимісячний термін за реалізацією свого права та права свого сина ОСОБА_12 на спадкування без поважних причин, засвідчила відсутність у них як спадкоємців юридичної заінтересованості.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 - ОСОБА_14 також посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17, від 07 квітня 2020 року у справі № 150/19/19, від 03 березня 2021 року у справі № 747/467/18, в яких зазначено, що прийняття спадщини шляхом вступу особи у володіння та управління спадковим майном у шестимісячний строк після смерті спадкодавця, повинно підтверджуватися відповідними доказами, які достовірно свідчать про фактичний вступ у володіння та управління майном, суд першої інстанції правомірно відхилив та не прийняв показання свідків, які були суперечливими та не підтвердженими іншими письмовими доказами, оскільки їх покази не могли бути достатніми та достовірними доказами на підтвердження обставин фактичного вступу у володіння та управління позивачами спадковим майном.

Крім того, представник відповідача вважає, що так як предметом доказування у цій справі є обставини майже двадцятирічної давнини, то достовірність та точність повідомлених свідками відомостей можна обґрунтовано поставити під сумнів.

ОСОБА_5 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 360 ЦПК України.

В судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги позивач ОСОБА_2 та представник позивачів - адвокат Музичко Р.В. підтримали апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду визнала можливим розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 27 червня 1996 року ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_18 ), ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уклали шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладання шлюбу, серії НОМЕР_1 від 27 червня 1996 року.

ІНФОРМАЦІЯ_5 від шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_6 народився син ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 30 жовтня 2001 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 , що підтверджується повторно виданим Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 07 листопада 2019 року.

Всатновлено, що ОСОБА_6 , починаючи з 12 грудня 1980 року і по день його смертіразом з братом ОСОБА_23 проживали та постійно були зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами спадкової справи № 12/2008, яка заведена Восьмою Київською державною нотаріальною конторою щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 гр. ОСОБА_9 , а саме: Довідкою № 7 від 18 січня 2008 року, виданою державним підприємством «УКРЖИТЛОСЕРВІС» та Довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку № 25 від 18 січня 2008 року, виданою державним підприємством «УКРЖИТЛОСЕРВІС».

Спірна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 76,3 кв.м., була приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і на праві власності була зареєстрована за ОСОБА_6 і ОСОБА_10 в рівних долях, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, яке видане 31 травня 1996 року Бюром по приватизації виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного управління Господарського управління КМ України.

Після смерті ОСОБА_9 залишилось спадкове майно, зокрема: частина квартири АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,2011 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер: :01:015:0029, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

ОСОБА_6 за життя заповіту не складав, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 12/2008, яка заведена Восьмою Київською державною нотаріальною конторою щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 гр. ОСОБА_6 , а саме: Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 12538936 від 17 січня 2008 року, виготовленим Восьмою київською державною нотаріальною конторою.

ОСОБА_1 протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка та батька ОСОБА_2 .

Матеріалами справи також підтверджується, що у листопаді 2007 року ОСОБА_21 зверталась в своїх інтересах та інтересах свого сина до Печерського районного суду м. Києва із позовною заявою про продовження строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , в якій просила продовжити на шість місяців їй та неповнолітньому сину строк для прийняття спадщини: приватизованої квартири АДРЕСА_1 , однак ухвалою Печерського районного суду від 26 грудня 2007 року у справі №2-2992/2007 позовну заяву було повернуто позивачу.

17 січня 2008 року ОСОБА_1 від свого імені та як законний представник свого малолітнього сина ОСОБА_2 , 2001 року народження, подала до Восьмої київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, яка була зареєстрована за № 39, однак державним нотаріусом Восьмої київської державної нотаріальної контори Чернієнко В.Ю. було повідомлено ОСОБА_1 , зокрема, про те, що оскільки нею та її малолітнім сином ОСОБА_2 пропущений строк для прийняття спадщини до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , то їй необхідно звернутися до суду для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_9 помер брат ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який з 1987 року і до смерті постійно мешкав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 03 квітня 2018 року та матеріалами спадкової справи № 8/2018, яка заведена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською Оленою Володимирівною щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 гр. ОСОБА_10 .

Із заявами про прийняття спадщини померлого ОСОБА_10 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О.В. звернулись дружина померлого - ОСОБА_4 (відповідач) та донька померлого - ОСОБА_22 .

Згідно матеріалів спадкової справи 8/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_10 свідчать про те, що до спадщини увійшли, зокрема: квартира АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,2011 га, розташована за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер: :01:015:0029, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), включаючи частку у вказаному майні, яка належала ОСОБА_6 та яку успадкував ОСОБА_10 , який фактично вступив в управління та володіння зазначеним майном, але не оформив своїх спадкових прав.

23 листопада 2018 року відповідачем ОСОБА_4 та ОСОБА_22 подано до приватного нотаріуса Верповської О.В. заяву за № 60 щодо посвідчення договору про поділ спадкового майна ОСОБА_10 .

23 листопада 2018 року між відповідачем ОСОБА_4 та ОСОБА_22 укладено договір про поділ спадкового майна, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстровано в реєстрі за № 4079.

Згідно п. 4 вказаного договору його сторонами визначено визначили, що після його укладання до ОСОБА_4 у спадщину переходить, зокрема, квартира АДРЕСА_1 , а до ОСОБА_22 у спадщину переходить, зокрема, земельна ділянка площею 0,2011 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер: :01:015:0029.

Зі свідоцтва про право на спадщину за законом, 23 листопада 2018 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., вбачається, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_10 , 1966 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , є його дружина ОСОБА_4 , спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 76,3 кв.м; частина вищезазначеної квартири належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 31 травня 1966 року Бюро приватизації виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного управління Господарського управління КМ України на підставі розпорядження (наказу) від 30.05.1996 р. № 1976, зареєстрованого Бюро технічної інвентаризації м. Києва у реєстрову книгу за № 4847 від 04.09.1996 р., та 1/2 частина належала ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємцем якого був ОСОБА_10 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 146623082, сформованого 23 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_5 , був 23 листопада 2018 року зареєстрований на праві приватної власності за відповідачем ОСОБА_4 .

10 жовтня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 248249471, сформованої 15 березня 2021 року, об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_5 , був 10 жовтня 2019 року зареєстрований на праві приватної власності за відповідачем ОСОБА_5 .

19 листопада 2019 року ОСОБА_2 від свого імені подав до Восьмої київської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, яка була зареєстрована за № 459, однак 21 листопада 2019 року державним нотаріусом Восьмої київської державної нотаріальної контори Чернієнко В.Ю. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій та зокрема, вказано, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частину квартири АДРЕСА_1 неможливо, оскільки згідно з п. 113 глави 3 розділу III Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 7 липня 1994 року за № 152/361 свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини.

Державним нотаріусом Восьмої київської державної нотаріальної контори Чернієнко В.Ю. також було вказано, що ОСОБА_2 не була подана заява про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та не має доказів фактичного вступу в управління чи володіння спадковим майном після померлого ОСОБА_6 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не надано належних і допустимих доказів прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 шляхом вступу в управління спадковим майном або подання заяви нотаріусу.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони зроблені відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК УРСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а відтак правовідносини, що пов`язані із питаннями саме відкриття та прийняття спадщини після смерті такої особи на той час, були врегульовані нормами ЦК УРСР у редакції 1963 року.

Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (частина перша статті 529 ЦК УРСР).

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Ураховуючи наведене, прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном або подали державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2020 року в справі № 348/618/15-ц (провадження № 61-9592св19) вказано, що «згідно з ч. 1 та 2 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом ст. 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст. 549 цього Кодексу). З урахуванням змісту ст. 76 ЦПК України прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном може підтверджуватися будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього».

Аналогічні висновкиВерховного Суду викладені у постановах: від 30 листопада 2022 року у справі № 542/755/21 (провадження № 61-21360св21), від 25 листопада 2020 року в справі № 631/1153/13-ц (провадження № 61-26750св18); від 05 березня 2021 року в справі № 585/2993/17 (провадження № 61-14279св20), від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св19).

У справі, що переглядається, установлено, що позивач ОСОБА_1 у строк, передбачений законом, не подавал у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , 2001 року народження, до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 .

Також, позивачі не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вони протягом шести місяців після смерті спадкодавцявступили в управління чи володіння спадковим майном.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі зазначали, що на момент смерті спадкодавця ОСОБА_6 вони постійно проживали у квартирі АДРЕСА_6 .

Поряд із цим, місце проживання позивачів на момент смерті спадкодавця було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , зокрема ОСОБА_1 - з 11.01.1996 року, ОСОБА_2 - з 30 жовтня 2001 року.

Перевіряючи доводи позивачів та надаючи оцінку зібраним по справі доказам, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що надані позивачами фото із зображенням позивача ОСОБА_2 різного віку, позивача ОСОБА_1 , її батьків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 свідчать про існування родинних відносин, зростання дитини в колі близьких осіб, але не можуть доводити фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном.

Подані позивачами докази, такі як медична документація малолітнього ОСОБА_2 , довідки із садочка та школи, правильно не взяті судом до уваги, оскільки не містять інформації щодо предмету доказування, зокрема щодо вступу позивачів у володіння та управління спадковим майном протягом шести місяців після смерті ОСОБА_6 .

Колегія суддів апеляційного суду вважає також обґрунтованою надану судом першої інстанції оцінку показам свідків, допитаних в ході розгляду справи, пояснення яких щодо подій, які мали місце понад двадцять років тому, зокрема щодо проживання позивачів у спірній квартирі, мали суперечливий характер та не містиливідомостей, коли саме та які конкретно юридично значимі дії після смерті ОСОБА_6 , як спадкодавця, вчиняли позивачі.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_2 , 2001 року народження, на час відкриття спадщини був малолітнім та не міг самостійно реалізувати своє право на прийняття спадщини, оскільки на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном або ж подання заяви про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні були бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. (стаття 549 ЦК УРСР). Таким чином, для прийняття дитиною спадщини, що відкрилась до 01.01.2004 обов`язковим є фактичний вступ у володіння спадковим майном чи подання заяви до держаної нотаріальної контори.

Обставини, встановлені у даній справі, свідчать про те, що станом на час відкриття спадщини, ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та від імені малолітньої дитини, проявила юридичну незаінтересованість у прийняття спадщини померлого ОСОБА_6 , оскільки протягом шести місяців після його смерті не звернулась до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини.

Зазначене також підтверджується тим, що 17 січня 2008 році ОСОБА_1 від свого імені та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_2 подала заяву у Восьму київську державну нотаріальну контору про прийняття смерті після свого чоловіка та батька ОСОБА_6 , в якій зазначила, що фактичного прийняття спадщини у них немає.

З огляду на вказане, належних та допустимих доказів, які б достовірно свідчили про фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном після померлого ОСОБА_6 , позивачами суду не надано, доказів прийняття ними особистих речей спадкодавця суду також не надано.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позову без задоволення.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Музичко Руслани Василівни залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана