Справа № 236/68/22
Провадження № 2/202/852/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О.,

секретар судового засідання Пономаренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 236/68/22 за позовом

ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,

до

Акціонерного товариства «Українська залізниця» (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд.5) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» (84400, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, буд.22),

про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушення строків її виплати,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач 10.01.2022 звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушення строків її виплати.

В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що з 24.11.1997 року ОСОБА_1 була працевлаштована до підрозділу «Донецька залізниця».

У період виконання трудових обов`язків роботодавець належним чином не виплачував позивачу нараховану заробітну плату, у результаті чого у ДП «Донецька залізниця» виникла заборгованість по заробітній платі.

На підставі наказу начальника станції «Іловайськ» ДП «Донецька залізниця» від 30.05.2016 року № 58-ОС про припинення трудового договору (контракту) щодо позивача з 01.06.2016 року на підставі ст.38 КЗпП України.

У Наказі зазначено, що позивач має право на одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсацію за 15 днів невикористаної відпустки. Разом з тим, після звільнення позивача, відповідачем не здійснено повного розрахунку по виплаті заробітної плати та інших обов`язкових платежів.

На день звільнення, відповідач мав перед позивачем заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2016 року по травень 2016 року в розмірі 14925,95 гривень, з яких: 2729,85 гривень - за лютий 2016 року; 4732,28 гривень за березень 2016 року; 4295,41 гривень за квітень 2016 року; 3168,41 гривень за травень 2016 року. Також, у зв`язку з порушенням строків виплати доходів за лютий-травень 2016 року відповідач має надати позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів за період з лютого 2016 року по травень 2016 року в загальному розмірі 9331,43 гривень.

Враховуючи нездійснення відповідачем виплати вказаних коштів, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом, в якому просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 14925,95 гривень та компенсацію за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, що складає 9331,43 гривень.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2023 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не подавались.

27 листопада 2023 року представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» Малиновський П.А. через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що позивач працював у ДП «Донецька залізниця». Трудовий договір між позивачем та АТ «Укрзалізниця» не укладався. ПАТ Українська залізниця» як нова юридична особа утворене згідно із ЗУ «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови КМУ від 25.06.2014 № 200 «Про утворення ПАТ «Українська залізниця». Відповідно до зазначеної постанови КМУ ПАТ «Укрзалізниця» утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття. Статут ПАТ «Українська залізниця» затверджено постановою КМУ від 02.09.2015 №735. Серед таких підприємств ї й ДП «Донецька залізниця», яке є залізницею, відповідальною перед позивачем. Частиною 1 статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України» №996-XIV ВІД 16.07.1999, передбачено, підставою для бухгалтерського обліку господарський операцій є первинні документи. Наказом Держкомстату України від 05.12.2008 №489 затверджені та введені в дію типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій. Документи з ДП «Донецька залізниця» до АТ «Укрзалізниця» не передавались. Державну реєстрацію АТ «Укрзалізниця» здійснено 21.10.2015. Згідно зі статутом, затвердженим постановою КМУ № 735, АТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, серед яких ДП «Донецька залізниця». Товариство набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації в установленому законом порядку. Тобто, оскільки зобов`язання ДП «Донецька залізниця» виникли перед позивачем після 31.10.2015, то універсальне правонаступництво на ці зобов`язання не розповсюджуються. Зазначив, що ДП «Донецька залізниця» знаходиться на непідконтрольній території, залишається юридичною. Особою, свої зобов`язання та докумен6ти на їх підтвердження до АТ «Укрзалізниця» не передавало. Зазначена заборгованість по АТ «Укрзалізниця» не обліковується. Відповідач втратив контроль та доступ до виробничих потужностей, майна, документації, що знаходиться на тимчасово непідконтрольній території, а тому вважає, що не є належними, допустимими надані позивачем докази. Таким чином, вказує, що позивач не довів належними і допустимими доказами обґрунтованість позовних вимог до АТ «Укрзалізниця».

09 січня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Лаврищев В.В. подав до суду заяву про збільшення позовних вимог в якій зазначив, що розрахунок компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, здійснювався станом на дату подання позовної заяви 10.01.2022. При цьому, станом на 05.01.2024 відповідач АТ «Українська залізниця» не здійснив виплати заборгованості по заробітній платі, як наслідок збільшилась сума компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати. Таким чином, розмір заборгованої компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, з урахуванням коефіцієнту приросту споживчих цін за період лютий 2016 року - листопад 2023 року, складає 17308,06 гривень.

З урахуванням наведеного, представник позивача просить стягнути з стягнути з відповідача АТ «Українська залізниця» на користь позивача: заборгованість по заробітній платі у розмірі 14925,95 гривень, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та зборів; компенсацію за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, у розмірі 17308,06 гривень, без утриманням з цієї суми передбачених законом податків та зборів.

Правом, передбаченим ст. 179 ЦПК України щодо подачі відповіді на відзив, позивач не скористався.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, натомість представник позивача адвокат Лаврищев В.В. подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відзиві представником відповідача було зазначено, про розгляд справи за відсутності представника Акціонерного товариства «Українська залізниця», з наявних матеріалів справи та просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, без участі відповідача, так як про дату, час і місце розгляду справи його було повідомлено належним чином.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15.

Судом встановлено, що, згідно записів трудової книжки виданої на ім`я ОСОБА_1 , остання з 24 листопада 1997 року працювала на різних посадах станції «Іловайськ» ДП «Донецька залізниця».

Відповідно до наказу (Розпорядження) № 58-ОС від 30.05.2016 року про припинення трудового договору (контракту), виданого начальником станції «Іловайськ» ДП «Донецька залізниця», ОСОБА_1 з 01.06.2016 року звільнено з посади за власним бажанням, за ст.38 КЗпП.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип публічного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Частиною четвертою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Першого протоколу, є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин, втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, провадження № 61- 94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.

Враховуючи, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», і позивач знаходився з відповідачем у трудових відносинах до 17 липня 2017 року, при звільненні не отримав усіх належних йому платежів, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ.

Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України, не передбачено.

Відповідно до частини четвертої статті 97 КЗпП України, статті 22 Закону України «Про оплату праці» власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Згідно з частинами другою, третьою статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Згідно зі статтями 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача від процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум.

Згідно з наданими позивачем на підтвердження невиплаченої заробітної плати розрахунковими листками (табуляграми) за період з лютого до червня 2016 року, зазначені суми, які підлягали сплаті позивачу із зазначенням усіх її складових.

Згідно зі статтями 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Так, відповідач не довів обставин, які унеможливлювали своєчасно виплатити позивачу належні йому при звільненні суми.

Також, аналіз норм статі 116 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів.

Зазначений висновок суду відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, які викладені у постановах від 03.07.2013 року у справі № 6-64цс13, від 25.05.2016 року у справі № 6-948цс16.

Отже, ОСОБА_1 підтвердила наявність заборгованості відповідача з виплати заробітної плати за період з лютого по травень 2016 року у розмірі 14925,95 гривень, будь-яких доказів проведення повного розрахунку з працівником в день його звільнення відповідач до суду не надав, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» від 19.10.2000 року підприємства, установи і організації усіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у т.ч. з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно із ст.2 цього Закону компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 (з урахуванням змін та доповнень за постановами від 09.08.2001 року № 958 та від 31.03.2003 № 430) з наступними змінами: відповідно до п.4 Постанови КМУ № 159 від 21.02.2001р. сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків та обов`язкових платежів) прирості індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації поділений на 100.

Розмір компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням споживчих індексів споживчих цін станом на грудень 2023 року, позивач розраховує за період з лютого 2016 року по травень 2016 року та її розмір складає 17308,06 гривень, з яких:

- за лютий 2016 року 3316,77 гривень (2729,85 х 1,215 коефіцієнт приросту споживчих цін станом на грудень 2023 року);

- за березень 2016 року 5645,61 гривень (4732,28 х 1,193 коефіцієнт приросту споживчих цін станом на грудень 2023 року);

- за квітень 2016 року 4806,56 гривень (4295,41 х 1,119 коефіцієнт приросту споживчих цін станом на грудень 2023 року);

- за травень 2016 року 3539,11 гривень (3168,41 х 1,117 коефіцієнт приросту споживчих цін станом на грудень 2023 року).

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки на теперішній час заборгованість із заробітної плати позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд вважає вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати обґрунтованими. Суд, вирішуючи питання про розмір суми, яка підлягає стягненню з відповідача, вважає за можливе прийняти наданий позивачем розрахунок, який за період з лютого 2016 по травень 2016 року, складає 17308,06 грн.

З огляду на вказане, позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України).

У зв`язку із задоволенням позову, відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору в розмірі 992,40 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 48, 49, 51, 76- 89, 102, 209, 210, 247, 258-259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість в сумі 32234,01 гривень, що складається з:

- заборгованість по заробітній платі за період з лютого по травень 2016 року у розмірі 14925,95 гривень, з яких: за лютий 2016 року 2729,85 гривень; за березень 2016 року 4732,28 гривень; за квітень 2016 року 4295,41 гривень; за травень 2016 року 3168,41 гривень;

- компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 17308,06 гривень.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 доходу, утримати з необхідних сум податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», , на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складене в одному екземплярі в нарадчій кімнаті 09.02.2024.

Суддя А. О. Михальченко