Справа № 646/1673/23
Провадження № 2/639/178/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гаврилюк С.М.,

секретар судового засідання Пивоварова Т.В.,

за участю представника позивача адвоката Гупала Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 646/1673/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

установив:

Позивач ОСОБА_1 27.04.2023 звернулась до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просила стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № Х270521-21 від 27.05.2021 у сумі 182869,92 грн, з яких: 92289,60 грн сума основного боргу; 1083,00 грн інфляційні збитки; 150,21 грн 3% річних, 89347,11 грн пеня за несвоєчасне повернення позики, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1828,70 грн та на правничу допомогу у розмірі 41066,99 грн.

Позовна заява підписана представником позивача адвокатом Гупалом Романом Миколайовичем, який діє на підставі ордеру (а.с.28).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.05.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено письмовий договір позики № Х270521-21, за яким передано у власність позичальника грошові кошти у сумі 135374,40 грн, що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар = 27,11 грн) на день укладення цього договору було еквівалентно 6384 доларам США. Згідно п. 2 договору позики, сума позики отримана позичальником в повному обсязі до моменту підписання договору. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до п. 1 договору позики та графіку повернення позичальником грошових коштів, закріпленому у п. 5 Договору позики, становив 27.05.2022 включно. Пунктом 6 договору позики визначено, що позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п. 1 договору, готівкою. Пунктом 7 договору позики сторони погодили, що у випадку зміни курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п. 1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на день здійснення платежу за цим договором. Пунктом 8 Договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Відповідно до п. 11 договору позики факт повернення позики або її частини підтверджується заявою позикодавця про одержання суми позики в повному обсязі або частково. Після повного виконання зобов`язання позичальником за даним договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику розписку. Пунктом 13.4 договору визначено, що у разі невиконання позичальником умов договору позики, позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за договором позики. Факт отримання позики підтверджується написаною власноруч позичальником розпискою від 27.05.2021. Відповідач умови договору позики не виконала у повному обсязі, упродовж червня 2021 року грудня 2021 року частково повернула позику у розмірі 2448 доларів США, а саме, 29.06.2021, 27.07.2021, 30.08.2021, 29.09.2021, 29.10.2021, 27.12.2021 - по 408 доларів США. Отже, відповідачем вказані чергові платежі здійснені нерегулярно, а у листопаді 2021 року, січні та лютому 2022 року взагалі не здійснювались. Оскільки позика не повернута, стягненню підлягає сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на день подання позову (станом на 26.04.2023 1 долар США = 37,70), що становить 92289,60 грн. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за лютий 2022 року у розмірі 1083,00 грн, три відсотки річних за період з 28.01.2022 по 23.02.2022 у розмірі 150,21 грн, що розраховані позивачем з суми заборгованості за договором позики станом на 28.01.2022 у розмірі 67687,20 грн (еквівалент 2448,00 доларів США); а також пеню у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості за період з 29.06.2021 по 23.02.2023 включно у розмірі 89347,11 грн, яка розрахована позивачем з суми заборгованості у розмірі 135374,40 грн.

28.04.2023 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова постановлено про направлення даної справи за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Харкова (а.с.34).

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.07.2023 справу передано в провадження судді Гаврилюк С.М. (а.с.38).

27.07.2023 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання (а.с.40-41).

31.08.2023 судом, не виходячи до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про відкладення судового розгляду справи у зв`язку з першою неявкою відповідача в судове засідання (а.с.49-51).

04.10.2023 судом, не виходячи до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про відкладення судового розгляду справи за заявою відповідача ОСОБА_2 (а.с.69,70-72).

06.11.2023 судом, не виходячи до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про долучення до матеріалів справи наданих до суду 02.10.2023 представником позивача адвокатом Гупалом Р.М. оригіналу договору позики № Х270521-21 від 27.05.2021; оригіналу написаної ОСОБА_2 розписки від 27.05.2021; копій розписок про часткове погашення заборгованості від: 29.06.2021, 27.07.2021, 30.08.2021, 29.09.2021, 29.10.2021, 27.12.2021; задоволено клопотання відповідача від 27.10.2023 про долучення до матеріалів справи наданих відповідачем копій договору, розписки про отримання грошових коштів та розписок про часткове погашення боргу (а.с.56-66, 75-89, 109-112).

06.11.2023 ухвалою суду витребувано від відповідача ОСОБА_2 оригінали розписок ОСОБА_1 від 29.06.2021, 27.07.2021, 30.08.2021, 29.09.2021, 29.10.2021, 29.11.2021, 27.12.2021 про повернення ОСОБА_2 позичених коштів за договором позики від 27 травня 2021 року (а.с.113-114).

27.11.2023 судом, не виходячи до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про долучення до матеріалів справи наданих відповідачем копії договору позики, копій розписок від 29.06.2021, 27.07.2021, 30.08.2021, 29.09.2021, 29.10.2021, 29.11.2021, 27.12.2021; постановлено про повторне направлення відповідачу копії ухвали суду від 06.11.2023 про витребування оригіналів документів; у підготовчому засіданні оголошено перерву (а.с.121-132, 140-144).

31.01.2024 ухвалами суду, не виходячи до нарадчої кімнати, долучено до матеріалів справи надані 07.12.2023 відповідачем оригінали розписок від 29.06.2021, 27.07.2021, 30.08.2021, 29.09.2021, 29.10.2021, 29.11.2021, 27.12.2021 про повернення ОСОБА_2 позичених коштів за договором позики; долучено до матеріалів справи подані 26.01.2024 представником позивача адвокатом Гупалом Р.М. додаткові пояснення у справіта Акт наданих послуг від 29.01.2024.

У додаткових поясненнях представник позивача зазначив, що у зв`язку з відсутністю у позивача копії розписки від 29.11.2021 про часткове повернення позики, нею не було враховано повернення позики 29.11.2021 на суму 409 доларів США, та у зв`язку з поверненням боргу 29.11.2021 в розмірі 408 доларів США, сума основного боргу становить 2040 доларів США, що за курсом продажу долару США в АТ КБ «Приватбанк» на дату подачі позовної заяви дорівнює 76908,00 грн. Також, сума пені за несвоєчасне виконання зобов`язань становить 51442,28 грн. Отже, сума заборгованості за договором позики, яка підлягає поверненню відповідачем, складає 129583,49 грн (76908,00 грн +1083,00 грн + 150,21 грн + 51442,28 грн). Надані пояснення представник позивача просив врахувати при ухваленні рішення у справі.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Гупал Р.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, з урахуванням обставин, викладених у додаткових поясненнях, зазначивши, що позбавлений можливості подати заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України.

У поданому до суду 08.11.2023 клопотанні відповідач ОСОБА_2 визнала, що 27.05.2021 між нею та ОСОБА_1 укладено договір позики № Х270521-21 у розмірі 135374,40 грн, що було еквівалентом 4896 доларів США за курсом продажу в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, які вона зобов`язалась повернути через 12 місяців з моменту укладення договору, тобто до 27.06.2022. Відповідач просила розглядати справу без її участі, у зв`язку з перебуванням за кордоном (а.с.75).

Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до частин 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 27.05.2021 між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено письмовий договір позики № Х270521-21, про передання позикодавцем у власність позичальника грошових коштів у сумі 135374,40 грн, що є еквівалентом 4896 доларів США за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар = 27,650 грн), а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк та за визначеними цим договором умовами. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню буде еквівалентом 4896 доларів США за курсом продажу в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу не пізніше ніж через 12 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 27.06.2022. За домовленістю сторін позика є безпроцентною.

Згідно п. 2 договору позики, сума позики отримана позичальником в повному обсязі до моменту підписання договору. Пунктом 5 Договору позики визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики відповідно до Графіка, а саме регулярними платежами по 11281,20 грн (еквівалент 408 доларів США) до 27.06.2021 включно, до 27.07.2021 включно, до 27.08.2021 включно, до 27.09.2021 включно, до 27.10.2021 включно, до 27.11.2021 включно, до 27.12.2021 включно, до 27.01.2022 включно, до 27.02.2022 включно, до 27.03.2022 включно, до 27.04.2022 включно, до 27.05.2022 включно. Пунктом 6 договору позики визначено, що позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п. 1 договору, готівкою в м. Харкові.

Пунктом 7 договору позики сторони погодили, що у випадку зміни у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п. 1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на день здійснення кожного платежу за цим договором.

Пунктом 8 Договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

Згідно з п. 10 договору, забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за цим договором є передача в заставу рухомого майна автомобіля Mitsubishi Golt 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , що належить позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 05.11.2019.

Відповідно до п. 11 договору позики, у випадку повернення суми позики позичальником готівкою позикодавець зобов`язаний видати позичальнику розписку про одержання суми позики в повному обсязі або частково. Після повного виконання зобов`язання позичальником за даним договором позикодавець зобов`язується також передати позичальнику розписку. Факт повернення позики або її частини підтверджується заявою позикодавця, наявність якої у позичальника є єдиним належним підтвердженням виконання ним зобов`язання за цим договором щодо повернення позики або її частини належним чином.

Пунктом 13.4 договору визначено, що у разі невиконання позичальником умов договору позики, позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за договором позики (а.с.58-59).

Факт отримання відповідачем ОСОБА_2 позики у сумі 135374,40 грн, що є еквівалентом 4896 доларів США за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар = 27,650 грн) підтверджується оригіналом написаною власноруч позичальником розписки від 27.05.2021 та не заперечується відповідачем (а.с.60).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, саме розпискою чи іншим борговим документом за вказаним договором позики за нормами матеріального закону підтверджується передання грошей за договором позики та отримання їх позичальником. Законодавцем визначено, що підчас розгляду справи категорії про стягнення боргу за договором позики, підлягає доказуванню факт укладення такого договору та факт невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення позики.

Відповідно до роз`яснень, викладених у правових позиціях Верховного Суду України про стягнення боргу за договором позики, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 295/7309/21.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені грошовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань - принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527-545 ЦК України).

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідачем частково повернуто позивачу позику у сумі 2856 доларів США, а саме, 29.06.2021, 27.07.2021, 30.08.2021, 29.09.2021, 29.10.2021, 29.11.2021, 27.12.2021 платежами по 408,00 доларів США, з яких: 108,00 доларів США в рахунок сплати чергової частини за договором позики; 300,00 доларів США в рахунок сплати частини тіла за договором позики, що підтверджується наданими відповідачем оригіналами розписок.

Доказів на підтвердження повернення позивачу всіє суми позики відповідачем не надано.

Отже, залишок основної суми боргу становить суму, еквівалентну 2040 доларам США (4896-2856).

Згідно з інформацією АТ КБ «Приватбанк» станом на 26.04.2023 (час звернення з позовною заявою до суду) курс продажу доларів США у банку становив 37,70 грн за 1 долар США (а.с.20).

Враховуючи неповернення ОСОБА_2 позивачу частини суми позики станом на день подачі даного позову, відповідач вважається такою, що прострочила зобов`язання, в зв`язку з чим сума боргу у розмірі 76908 грн, що є еквівалентом 2040 доларам США (2040х37,70), підлягає стягненню в судовому порядку.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

Відповідно до Постанови Великої палати Верховного Суду від 18.03.2020 справі № 902/417/18, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальної боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способі захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальні втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процес та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані також, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав.

З наданого позивачем розрахунку, який досліджено судом, вбачається, що три відсотки річних розраховані позивачем за період з 28.01.2022 по 23.02.2022, з суми боргу, що станом на 28.01.2022 становила 67687,20 (еквівалент 2448,00 доларам США).

З таким періодом та розрахунком трьох процентів річних суд погодитися не може, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 договору позики, позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 135374,40 грн, що є еквівалентом 4896 доларів США за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США=27,650 грн), в свою чергу позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим договором, буде еквівалентом 4896 доларів США, не пізніше ніж через 12 (дванадцять) місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 27 травня 2022 року.

Відповідно до розписки, якою підтверджено факт передання грошових коштів, ОСОБА_2 отримала позику від ОСОБА_1 в сумі 135374,40 грн, що є еквівалентом 4896 доларів США за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США=27,650 грн) згідно договору позики Х270521-21 від 27.05.2021 та зобов`язалась повернути цю суму в строк до 27 травня 2022 року включно.

Таким чином, період прострочення відповідача розпочався з 28 травня 2022 року.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18.

Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних задоволенню не підлягають.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Проте оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 753/369/21.

Таким чином, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17, від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19).

Наведений висновок не був змінений, і Верховний Суд від нього не відступав. Крім того, цей висновок Верховного Суду України був неодноразово застосований Верховним Судом, зокрема: у постановах Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 130/1058/16; від 23 жовтня 2019 року у справі № 369/661/15-ц; від 23 вересня 2019 року у справі № 638/4106/16-ц; від 20 лютого 2019 року у справі № 638/10417/15-ц та у постанові Касаційного господарського суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 905/192/18.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріали справи свідчать, що предметом укладеного між сторонами договору позики були грошові кошти у сумі 135374,40 грн, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27,650 грн.) на день укладення цього договору було еквівалентно 4896 доларів США, тобто виражені еквівалентом іноземної валюти.

Стосовно стягнення інфляційних втрат з урахуванням їх правової природи, суд бере до уваги висновки Верховного Суду, зважаючи на те, що предметом договору позики були грошові кошти, виражені в іноземній валюті, то передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти - долара США, що узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19).

Таким чином, зважаючи на висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені полягає у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

З наданого у додаткових поясненнях стороною позивача розрахунку пені, який досліджено судом, вбачається, що такий розрахунок зроблено з суми заборгованості 135374,40 грн (відповідно до п. 8 договору позики - у розмірі 1% від суми займу, визначеної в національній валюті гривні, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості за договором позики), наступним чином: за період з 28.06.2021 по 29.06.2021 (135374,40 х 1% х 2 дня прострочення) = 2707,49 грн; за період з 28.08.2021 по 30.08.2021 (135374,40 х 1% х 3 дні прострочення) = 4061,23; за період з 28.09.2021 по 29.09.2021 (135374,40 х 1% х 2 дня прострочення) = 2707,49 грн; за період з 28.10.2021 по 29.10.2021 (135374,40 х 1% х 2 дня прострочення) = 2707,49 грн; за період з 28.11.2021 по 29.11.2021 (135374,40 х 1% х 2 дня прострочення) = 2707,49 грн; за період з 28.01.2022 по 23.02.2022 (135374,40 х 1% х 27 днів прострочення) = 36551,09 грн.

Отже, загальний розмір пені за договором позики від 27.05.2021 становить 51442,28 (2707,49+4061,23+2707,49+2707,49+2707,49 +36551,09).

Суд погоджується з наданим розрахунком та зауважує, що пеня сплачується з розрахунку виплат 1 % за кожен календарний день прострочення до кінцевого розрахунку, отже до повного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Зважаючи на принцип диспозитивності, розрахунок штрафних санкцій за неповернення позики здійснювався по 23 лютого 2022 року, тобто в межах заявлених позовних вимог, тому суд доходить висновку, що пеня підлягає стягненню з відповідача за період з 28.06.2021 року по 23 лютого 2022 року (як заявлено позивачем).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у сумі 128350,28 грн, з яких: 76908,00 грн сума основного боргу; 51442,28 грн пеня за несвоєчасне повернення позики.

У задоволенні позовних вимог про стягнення суми позики у розмірі 15381,60 грн (еквівалент 408 доларам США); інфляційних збитків у розмірі 1083,00 грн, трьох відсотків річних у розмірі 150,21 грн, пені у розмірі 37904,83 грн суд відмовляє з наведених вище підстав.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1828,70 грн (а.с.14).

Також, позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 41066,99 грн.

Позовна заява містить попередній (орієнтовний) розрахунок сум витрат на професійну правничу допомогу, за яким такі витрати складають 41066,99 грн, де: 16080,00 грн надані адвокатом послуги згідно з актом від 26.04.2023; 6700,00 грн участь адвоката у судових засіданнях (3350 грн за кожен судодень, орієнтовно 2 засідання); 18286,99 грн додатковий гонорар у розмірі 10% від суми задоволених позовних вимог, та позивачем надано попередній розрахунок вартості однієї години надання послуг на правову допомогу (а.с.29).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги від 12.09.2022 з копією додатку до договору про надання правової допомоги від 12.09.2022, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Гупалом Р.М., за яким вартість наданих послуг правової допомоги адвокатом за позовом до ОСОБА_2 складає 20000,00 грн (без урахування участі у судових засіданнях). За прийняття адвокатом участі у судових засіданнях клієнтом додатково сплачується 3350,00 грн за кожний судодень. До вартості послуг не входять витрати на відрядження та транспортні витрати, пов`язані з виїздом за межі м. Харкова. У разі прийняття рішення по справі на користь клієнта, адвокату сплачується додатковий гонорар у розмірі 10% від суми задоволених позовних вимог (а.с.23-26).

Згідно з Актом наданих послуг від 26.04.2023 та Рахунком-фактурою від 26.04.2023, адвокатом позивачу надані наступні послуги за позовом до ОСОБА_2 : консультація клієнта з вивченням відповідних документів 2 години вартістю по 1340,00 грн за 1 годину, загальна сума 2680,00 грн; юридичний аналіз законодавства та судової практики 3 години вартістю по 1340,00 грн за 1 годину, загальна сума 4020 грн; підготовка та подача позовної заяви 7 годин вартістю 1340,00 грн за 1 годину, загальна сума 9380,00 грн. Загальна вартість послуг на день складання Акту 16080 грн (а.с.30-31).

Згідно з Актом наданих послуг від 29.01.2024, складеного сторонами договору про надання правової допомоги № б/н від 12.09.2023 адвокатом Гупалом Р.М. та Барсук Є.А., адвокатом надані позивачу наступні послуги: додаткові письмові пояснення 2 години вартістю по 1340,00 грн за 1 годину, загальна сума 2680,00 грн; участь у судових засіданнях 3 години вартістю однієї години 3350 грн, загальна суму 10050,00 грн. Загальна вартість послуг на день складення акту 12730,00 грн.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг. Статтею 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частиною другою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини 3, 4 ст. 137 ЦПК України).

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: 1. договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі; 2. за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3. як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4. адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає суду можливості пересвідчитись у співмірності розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить з встановленого у самому договорі розміру та порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни усіх послуг, що надаються адвокатом, суд має право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу відповідачем не заявлено.

Суд дійшов висновку, що судові витрати на правничу допомогу у розмірі 26130 грн, що складаються з: консультації клієнта з вивченням відповідних документів 2 години вартістю по 1340,00 грн за 1 годину, загальна сума 2680,00 грн; юридичний аналіз законодавства та судової практики 3 години вартістю по 1340,00 грн за 1 годину, загальна сума 4020 грн; підготовка та подача позовної заяви 7 годин вартістю 1340,00 грн за 1 годину, загальна сума 9380,00 грн, за участь в судовому засіданні 3 години вартістю 10050,00 грн (по 3350,00 грн за годину), є доведеними, фактичними і неминучими.

Решта частина витрат на правничу допомогу не підлягає стягненню, оскільки стороною позивача не доведена фактичність та неминучість таких витрат.

Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (70,19%), та стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1283,56 грн та на правничу допомогу у розмірі 18340,65 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1-18, 76-82, 95, 133, 137, 141, 223, 247, 263-265, 268, 274-279, 354 ЦПК України, ст. 202, 207, 509, 524, 526-545, 549-552, 610, 625, 1046, 1049, 1050, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № Х270521-21 від 27.05.2021 у розмірі 128350 (сто двадцять вісім тисяч триста п`ятдесят) грн 28 коп., з яких: 76908,00 грн сума основного боргу; 51442,28 грн пеня за несвоєчасне повернення позики за період з 28.06.2021 по 23.02.2022.

Відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми позики у розмірі 15381,60 грн, інфляційних збитків у розмірі 1083,00 грн, трьох відсотків річних у розмірі 150,21 грн, пені у розмірі 37904,83 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1283 (одну тисячу двісті вісімдесят три) грн 56 коп. та на правничу допомогу у розмірі 18340 (вісімнадцять тисяч триста сорок) грн 65 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 31.01.2024.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя Світлана ГАВРИЛЮК