Справа № 754/3286/24
Д О Д А Т К О В А У Х В А Л А
19 вересня 2024 року Деснянський районний суд міста Києва
у складі головуючої судді Гринчак О.І.,
за участю секретаря судових засідань Чехун Ю.В.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Кравинської Ю.В. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Кравинської Юлії Вікторівни про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 754/3286/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,
Заява мотивована тим, що відповідач, займаючи правову позицію у справі, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 вже є спільною частковою власністю, а отже не є спільною власністю подружжя, не має підлягати поділу і кожній зі сторін мають належати вже наявні у даному майні частки, ініціювали та уклали з позивачкою мирову угоду, яку не була затверджена судом.
У ході переговорів між сторонами позивач (в особі представника) виклала умову, за якої нею буде подано заяву про залишення позову без розгляду чи відмову від позову, а саме за умови реєстрації в Державному реєстрі прав на нерухоме майно наявних у позивачки та відповідача прав. У зв`язку з чим сторонами було замовлено виготовлення технічного паспорта, отримано за запитом нотаріуса Інформаційну довідку від Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», подано відповідні заяви до нотаріуса про реєстрацію прав.
Представниця відповідача вказує, що відповідач жодним чином не порушував і не порушує права позивачки, навіть про внесення відомостей в Державний реєстр прав позивачка не зверталась до відповідача до подання позову. Сторони як володіли квартирою АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.02.2004, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. за номером запису № 494, так і продовжують володіти даною квартирою на такій самій правовій підставі в тих самих частках. Тобто сторони при придбанні квартири вже визначили її придбання у рівних частках, такі частки не мали б підлягати подальшому поділу.
ОСОБА_1 та адвокат Кравинська Юлія Вікторівна уклали Договір про надання правової допомоги № 05/04-2024 від 05.04.2024 та додаток № 2 до нього (копії наявні у матеріалах справи), згідно з умовами якого адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу, яка полягає у складанні документів, представництві та захисті інтересів клієнта, виконанні усіх інших передбачених законодавством України дій з усіх питань у цивільній справі № 754/2840/24, у цивільній справі № 754/3286/24.
Вартість витрат на правову допомогу, які заявляються станом на липень 2024 року становить 20 800,00 грн.
Представниця відповідача зазначає, що даний розмір витрат є співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг, значенням справи для сторони (клієнта) - питання частки у нерухомому майні, що є єдиним житлом клієнта.
Заперечення позивача на заяву про ухвалення додаткового рішення
Представниця позивача просить суд відмовити у задоволенні заяви представника відповідача - адвоката Кравинської Ю.В. про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу.
Представниця позивача зазначає, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони. Однак звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
У даному випадку, як зауважує представниця позивача, залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви. Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень у його реалізації.
Представниця позивача наголошує, що витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав.
Відповідно до умов договору купівлі-продажу квартири від 24.02.2004, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. за номером запису № 494, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 належить у рівних частинах квартира АДРЕСА_3 , але це, як стверджує представниця позивачки, не свідчить про те, що між сторонами було досягнуто згоди про визначення частки у спільному майні подружжя.
Рух справи
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19 липня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Кравинської Юлії Вікторівни про ухвалення додаткового рішення у справі № 755/613/24 призначено до розгляду.
Стороною позивача подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення.
У судовому засіданні 19 вересня 2024 року відповідач та його представник підтримали вимоги заяви. Позивачка та її представник не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа до електронного кабінету представника.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Позивач, ОСОБА_3 , через представника - адвоката Гурез Іванну Олександрівну звернулася до Деснянського районного суду міста Києва через систему «Електронний суд» з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_1 , в якій просила суд:
«Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 69,70 кв.м.
В порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 визнати за ОСОБА_3 право власності на "?" частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 69,70 кв.м.
В порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 визнати за ОСОБА_1 право власності на "?" частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 69,70 кв.м».
Позовні вимоги мотивовані, зокрема, тим, що за час шлюбу подружжям було набуте майно, що належить їм на підставі спільної сумісної власності - квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 24.02.2004. Квартира була набута сторонами за час шлюбу, такий об`єкт є спільною сумісною власністю подружжя, у зв`язку з чим підлягають поділу між подружжям.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року у справі прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити порядку загального позовного провадження.
09 квітня 2024 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про продовження процесуального строку, в якому вона спросить суд надати додатковий п`ятнадцятиденний строк для складання і подання відзиву у справі № 754/3286/24. Мотивуючи клопотання представниця вказує на об`єктивну відсутність як в мотивувальній, так і в прохальній частині позовної заяви інформації про те, на яку саме частину квартири АДРЕСА_2 , позивачка (в особі представника) просить визнати її право власності. А також на яку саме частину вказаної квартири просить визнати право власності за відповідачем і на якій підставі (у позові зазначаються знаки питання, а не конкретні частки).
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12 квітня 2024 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Кравинської Юлії Вікторівни про надання додаткового строку для подання відзиву на позовну заяву - задоволено. Надано відповідачу додатковий строк для на подання відзиву на позовну заяву у справі 754/3286/24.
28 травня 2024 року від ОСОБА_3 та ОСОБА_1 надійшла заява про затвердження мирової угоди. Зокрема, у п. 5 та 6 мирової угоди сторони підтверджують, що: позивачці ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.02.2004, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. за номером запису № 494, належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_3 у праві спільної часткової власності подружжя; ОСОБА_3 має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, здійснювати правомочності власника щодо частки квартири АДРЕСА_3 , дотримуючись положень ст. 362 ЦК України. Сторони підтверджують, що відповідачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.02.2004, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. за номером запису № 494, належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_3 , у праві спільної часткової власності подружжя; ОСОБА_1 має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, здійснювати правомочності власника щодо частки квартири АДРЕСА_3 , дотримуючись положень ст. 362 ЦК України.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року відмовлено ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у затвердженні мирової угоди і продовжено судовий розгляд.
08 липня 2024 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, в якій вказувалось, що сторони вирішили спір у позасудовому порядку, у зв`язку із чим виникла необхідність залишити поданий ОСОБА_3 позов без розгляду.
09 липня 2024 року від представника відповідача через електронну пошту суду надійшла заява про обґрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя залишено без розгляду. Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Кравинської Юлії Вікторівни про обґрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу повернуто без розгляду.
Щодо необґрунтованості дій позивача
Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
У постанові від 31.01.2022 у справі № 462/1026/19 Верховний Суд зауважив, що для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Предметом розгляду даної справи було поділ майна подружжя, яке позивачка вважала спільною сумісною власністю сторін.
Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 придбали у рівних частках квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 24.02.2004, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О., зареєстрованого в реєстрі за номером № 494.
Згідно з інформаційною довідкою № 386175038 від 09.07.2024 з Державного реєстру речових прав за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 , розмір часток по на підставі договору купівлі-продажу від 24.02.2004, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О., зареєстровано в реєстрі за номером № 494.
Таким чином на момент звернення позивачки з даним позовом до суду у сторін квартира АДРЕСА_2 перебувала у спільній частковій власності сторін та частки вказаного нерухомого майна була зареєстрована за позивачкою у встановленому законом порядку. Право позивачки на вказану частку майна відповідачем визнавалось та не оспорювалось. Яким чином відповідач порушує її права позивачем необґрунтовано ні в позовній заяв, ні під час розгляду справи.
Слід зауважити, що від дня відкриття провадження у справі до постановлення судом ухвали про залишення позовної заяви без розгляду позивач так і не уточнив свої позовні вимоги, а саме право власності на яку частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 69,70 кв.м. сторона позивача просить визнати на нею, а яку за відповідачем.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що даний спір виник через необґрунтовані дії позивача, права якого на момент звернення до суду не були порушені, не визнані чи оспорювані.
Щодо витрат на професійну правничу (правову) допомогу
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Звернення позивача до суду із позовом та відкриття провадження у справі вимагає від іншого учасника справи відповідача вчинення дій на захист своїх інтересів та спонукає до здійснення певних дій, які б не були реалізовані за відсутності відкриття провадження у справі: вивчення позовної заяви, її мотивів і доводів, за необхідності підготовки відзиву на позов, інших заяв по суті справи чи заяв з процесуальних питань, ознайомлення з матеріалами справи, участь у судових засіданнях тощо, а тому і у випадку залишення позовної заяви без розгляду мають бути враховані судові витрати, які понесли інші учасники справи у зв`язку із зверненням позивача із позовом та відкриття провадження у судовій справі.
Самим фактом звернення до суду із такою заявою позивач визнав передчасність пред`явлення позову до відповідача, а отже, необґрунтованість вчинення ним відповідної процесуальної дії. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.09.2021 у справі № 902/136/21 та від 16.02.2023 у справі № 917/243/22.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частинами 5, 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 48 постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові у справі № 755/9215/15-ц від 19.02.2020 вказала, що з запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованого в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.
У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
На підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу надано:
- договір про надання правової допомоги № 05/04-2024 від 05.04.2024, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Кравинською Юлією Вікторівною, за умовами якого клієнт доручає, а адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу, яка полягає у складанні документів, представництві та захисті інтересів Клієнта, виконанні усіх інших передбачених законодавством України дій з усіх питань по цивільній справі № 754/2840/24, по цивільній справі № 754/3286/24 (п.1.1 договору) (а.с. 35, 36);
- додаток № 2 від 04.06.2024 до договору про надання правової допомоги № 05/04-2024 від 05.04.2024, в якому затверджено протокол погодження № 2 обсягу, вартості, умов оплати послуг правової допомоги, за яким: представництво та захист інтересів Клієнта в суді в межах м. Києва - 3600,00 грн / 1 засідання; завершальний платіж (оплата за консультативну роботу в ході справи, комплексну діяльність адвоката щодо вирішення конкретної правової проблеми Клієнта, здійснення адвокатом матеріально-правової та процесуально-правової кваліфікації обставин справи, вироблення та за потреби коригування правової позиції в процесі розгляду справи судом) - 10 (десять) тисяч гривень, що сплачується не пізніше чотирнадцяти банківських днів з дня набуття законної сили рішенням/постановою суду чи ухвалою суду, якою припиняється розгляд справи (а.с. 37, 90);
- платіжні інструкції № 174338283 від 26.04.2024 на суму 3600,00 грн, № 18261275 від 08.07.2024 на суму 1800,00 грн;
- ордер серії АІ № 1583896 від 05.04.2024 (а.с 38);
У своїх запереченнях на заяву про ухвалення додаткового судового рішення сторона позивача просить суд відмовити у задоволенні вимоги відповідача про стягнення витрат на правову допомогу, однак в них не висловлено заперечень щодо неспівмірності розміру витрат зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, та не заявлено про її зменшення.
Керуючись ст. 2, 15, 76, 77, 80, 81, 137, 141, 142, 263, 265, 270, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Кравинської Юлії Вікторівни про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 754/3286/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач (боржник): ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач (стягувач): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , код РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 .

Повний текст ухвали складено та підписано 20.09.2024.

Суддя Деснянського

районного суду міста Києва Оксана Гринчак