ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» січня 2024 року

м. Харків

справа № 638/11578/21

провадження № 22ц/818/481/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 , представник позивачки - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 , представник відповідача - ОСОБА_4 ,

третя особа - Перша Харківська міська державна нотаріальна контора

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2023 року в складі судді Семіряда І.В.

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Перша Харківська міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги спадкування, визнання права власності, який в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що з листопада 2011 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Вказала, що вона з ОСОБА_5 вели спільне господарство, здійснювали витрати на ремонт, підтримували один одного, разом відпочивали, проводили дозвілля, піклувались один про одного, здійснювали спільні покупки та мали спільний бюджет. Таким чином, між ними склались відносини, притаманні сім`ї. У період спільного проживання у зареєстрованому шлюбі з іншими особами вони не перебували.

Зазначила, що факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 з листопада 2011 року по 27 грудня 2020 року підтверджується показаннями свідків, договором замовлення на організацію та проведення поховання, довідкою про проведення поховання за її рахунок, листками непрацездатності, медичними деклараціями, в яких вони з ОСОБА_5 , вказані як довірені особи, квитанціями на оплату телекомунікаційних послуг, спільними фотографіями. Крім того, вона оформляла на себе кредитні договори на придбання побутової техніки для спільних потреб.

Вказала, що вона з ОСОБА_5 орендували квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а згодом у 2014 році придбали цю квартиру за спільні кошти у власність та зареєстрували право власності за ОСОБА_5 . Половину коштів сплатила вона, з яких частина - її особисті кошти, частина - особисті кошти її батька та 15 000,00 доларів США вона зайняла у борг у подруги. Таким чином, квартира є їхньою спільною сумісною власністю.

Зазначила, що після смерті ОСОБА_5 у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки тривалий час проживала разом з ним однією сім`єю. Державним нотаріусом прийнято заяву про прийняття спадщини та роз`яснено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину та про право власності на частку у спільному майні буде відмовлено, оскільки нею не підтверджено родинні стосунки зі спадкодавцем.

Вказала, що ОСОБА_5 мав низку захворювань, інвалідність, внаслідок яких потребував стороннього догляду. Протягом останнього року життя перебував у безпорадному стані, не міг дбати про себе самостійно, та весь час вона перебувала поруч з ним, відвідувала його у лікарні, супроводжувала, купувала ліки, готувала їжу, спілкувалась з лікарями. Натомість ОСОБА_3 , син померлого, батька майже не відвідував у лікарнях, не надавав матеріальну допомогу у його лікуванні та забезпеченні, не телефонував, не цікавився станом його здоров`я.

Зазначила, що протягом всього періоду проживання разом із ОСОБА_5 вона працювала, купувала продукти, ліки, оплачувала комунальні послуги, тобто матеріально забезпечувала їх сім`ю. ОСОБА_5 звільнився з роботи з 31 липня 2017 року за станом здоров`я, та його пенсії не вистачало на оплату усіх необхідних потреб. Крім того, вона постійно прибирала у квартирі, готувала їжу, мила посуд, прала речі, оскільки все це у період їхнього спільного проживання через незадовільний стан здоров`я самостійно ОСОБА_5 здійснювати був неспроможний. Вона опікувалась над ОСОБА_5 протягом всього часу їх спільного проживання та у періоди особливого погіршення стану його здоров`я у 2016-2020 роках.

Просила:

встановити факт спільного проживання її з померлим ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з листопада 2011 року до дня смерті;

визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю її та ОСОБА_5 як майно, придбане за спільні кошти, у період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу;

визнати за нею право власності на частину зазначеної квартири як на частку у спільному майні;

змінити черговість одержання права на спадкування та надати їй право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_3 спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

визнати за нею право власності на частину вказаної квартири у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи та порушенням норм процесуального права. Суд оцінив надані нею докази окремо, а не в сукупності, порушив принципи змагальності та балансу вірогідностей. Суд не надав належної оцінки усним ти письмовим показанням свідків, а саме їхніх з ОСОБА_5 друзів, сусідів, сестри та тітки померлого, спільним фотографіям, медичним деклараціям, квитанціям про оплату телекомунікаціних послуг за стаціонарний телефон, копії записки ОСОБА_5 , адресованій їй, копіям чеків за купівлю ліків, кредитним договорам на придбання побутової техніки, яка знаходиться в спірній квартирі, що підтверджується фото, доказам замовлень зоотоварів за спільною адресою, її листуванню у месенджері «Viber» з сестрою та батьком ОСОБА_5 , довідці Благодійної організації «Благодійного фонду «Общинний Єврейський культурний Центр Бейт Росс» про їх шлюб та проживання в одній кімнаті на виїзному сімейному Шаббатоні 2019 року, доказам її витрат на поховання. Свідки з боку відповідача є заінтересованими особами, не бували регулярно в їхній квартирі, лише інколи спілкувались з ОСОБА_5 . Посилання в договорі купівлі-продажу квартири про не перебування у шлюбі та акти огляду житла для отримання субсидії є формальністю. Представник відповідача не заперечував, що вона з ОСОБА_5 проживали разом останні три-чотири роки. Суд не дослідив докази на підтвердження факту придбання квартири за спільні кошти у спільну власність, а також обставини, необхідні для зміни черговості спадкування. Суд відмовив їй у допиті частини свідків.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подано клопотання про виклик та допит свідків. Просила викликати та допитати свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 .

У задоволенні вказаного клопотання колегія суддів вважає за необхідне відмовити на підставі статті 367 ЦПК України, а також, виходячи з того, що 7 свідків з цього переліку за погодженням сторін були допитані в суді першої інстанції, поясненням яких суд першої інстанції надав відповідну оцінку.

05 січня 2024 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказав, що суд надав належну оцінку поданим позивачкою доказам та обґрунтовано відмовив у задоволенні її вимог. ОСОБА_5 придбав спірну квартиру, не перебуваючи у шлюбних відносинах, про що зазначив нотаріусу. Вони з позивачкою були зареєстровані за різними адресами. Свідки з боку позивачки не конкретизували обставин та фактів спільного проживання. Позивачка не надала доказів передачі ОСОБА_5 коштів для купівлі квартири. Судом було узгоджено допит частини свідків від кожної зі сторін і принципових заперечень щодо цього не було.

В суді апеляційної інстанції представник позивачки підтримав доводи апеляційної інстанції, просив її задовольнити, акцентуючи увагу на пояснення свідків та фото матеріали.

ОСОБА_3 та його представник доводи апеляційної скарги не визнали та просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не довела, що вона разом з померлим проживала однією сім`єю в спірній квартирі, яка придбана за особисті кошти померлого, з 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Допитані в суді першої інстанції свідки не могли достеменно довести, що ОСОБА_1 та померлий проживали разом як чоловік та дружина в цей період.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не надано суду достатніх, належних, допустимих та достовірних доказів наявності у неї з ОСОБА_5 сімейних стосунків, спільного сімейного господарства, не доведено факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 , що є підставою для відмови у задоволенні похідних вимог про визнання права власності та зміну черговості одержання права на спадкування.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 серпня 2014 року ОСОБА_5 була придбана квартира АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маслак Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №1536 (а. с. 24-25 том 1).

При укладанні договору купівлі-продажу ОСОБА_5 зазначено, що він підтверджує факт свого не перебування у зареєстрованому шлюбі та відсутність фактичних шлюбних відносин (пункт 13 договору). Також ОСОБА_5 надано нотаріусу ОСОБА_23 окрему заяву аналогічного змісту (а. с. 24 том 1, а. с. 87 том 5).

З копії розписки від 11 серпня 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 отримала у борг від ОСОБА_24 15 000,00 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_2 , які зобов`язалась повернути на першу вимогу (а. с. 190 том 2).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а. с. 22 том 1).

З довідки про причину смерті ОСОБА_5 вбачається, що причиною його смерті став післяінфарктний кардіосклероз. Лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_5 № 1698 від 28 грудня 2020 року отримала ОСОБА_1 (а. с. 23 том 1).

Після смерті ОСОБА_5 державним нотаріусом Першої Харківської міської державної нотаріальної контори 12 січня 2021 року заведено спадкову справу № 8/2021 (а. с. 26 том 1, а. с. 131-180 том 4).

Син ОСОБА_5 - ОСОБА_3 спадщину після смерті батька прийняв (а. с. 169, 176 том 4).

Батько ОСОБА_5 - ОСОБА_25 відмовився від спадщини на користь сина померлого та свого онука - ОСОБА_3 (а. с. 141-143 том 4).

31 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Першої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , вважаючи себе спадкоємицею (а. с. 27 том 1).

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у шлюбі між собою та з іншими особами у період з листопада 2011 року по 29 грудня 2020 року не перебували.

Попередній шлюб ОСОБА_5 з ОСОБА_26 розірвано 01 жовтня 2002 року (а. с. 149-150 том 4).

З наданої Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові довідки від 27 червня 2023 року вбачається, що перевіркою облікових даних архівного фонду Відділу та даних розширеного пошуку системи Державного реєстру актів цивільного стану громадян актових записів про шлюб ОСОБА_1 , ОСОБА_5 не виявлено (а. с. 91 том 6).

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не були зареєстровані за однією адресою.

До 16 травня 2016 року ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , а з 16 травня 2016 року - за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 21 лютого 2023 року (а. с. 180, 181 том 5).

В свою чергу, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 , що також підтверджується довідкою з Реєстру територіальної громади м. Харкова і штампом у її паспорті (а. с. 20 том 1, а.с. 182 том 5).

На підтвердження проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 ОСОБА_1 надано виписки з історії хвороби ОСОБА_5 , консультативні висновки та іншу його медичну документацію, з якої вбачається наявність у нього низки серцевих захворювань та періодичне перебування на стаціонарному лікуванні (а. с. 57-139, 188-250 том 1, а. с. 2-92 том 2); договір - замовлення на організацію поховання ОСОБА_5 № 001062 та довідку Комунального підприємства «Ритуал» від 03 січня 2021 року щодо кремації ОСОБА_5 , видану їй як замовниці (а. с. 30, 31 том 1); її заяви головному лікарю Харківської міської поліклініки №26 від 17 жовтня 2013 року, 02 березня 2015 року, 08 квітня 2016 року, 09 грудня 2016 року, 13 березня 2017 року, 16 січня 2018 року, 08 листопада 2018 року, 23 травня 2019 року, 05 жовтня 2020 року, в яких вона просила прикріпити її до цієї поліклініки у зв`язку з проживанням у чоловіка по АДРЕСА_1 , та дозволити видачу листків непрацездатності за місцем фактичного проживання (а. с. 32-40 том 1); копії декларацій про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , де зазначена однакова адреса місця проживання та вони вказані довіреними особами одне одного (а. с. 140-142 том 1), копії фотографій (а. с. 41-55 том 1), квитанції про сплату телекомунікаційних послуг за номер (а. с. 143-152, 155 том 1), квитанції про купівлю ліків (а. с. 153-154 том 1), довідки про доходи ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а. с. 162-165 том 1), відеозаписи (а. с. 93 том 2), копію конверта з листівкою на її ім`я на адресу: АДРЕСА_5 (а. с. 201-202 том 2), копії дисконтних карток (а. с. 203 том 2), міжнародного ветеринарного паспорта собаки, замовлення ветеринарних послуг, зоотоварів та квитанції про їх оплату, де вказано її адресу: АДРЕСА_1 (а. с. 204-214 том 2), роздруківку листування у додатку «Viber», з якої неможливо ідентифікувати абонентів (а. с. 205-250 том 2, а. с. 1-31 том 3).

Також медична документація щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_1 витребувана судом першої інстанції з медичних установ (а. с. 79-82, 125-177, 196, 199-200, 227-233, 235-246 том 5, а. с. 11-16, 59-61, 98-101 том 6).

ОСОБА_5 був інвалідом другої групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , копією довідки до акта огляду медично-соціальною експертною комісією № 741229 (а. с. 21, 90, 161 том 1).

ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , копією довідки до акта огляду медично-соціальною експертною комісією № 134965 (а. с. 21, 90, 161 том 1).

З наданого ОСОБА_1 висновку спеціаліста Харківського обласного бюро судово- медичної експертизи від 18 лютого 2022 року № 08-372/21/пп вбачається, що, починаючи з 2012 року до настання смерті 27 грудня 2020 року стан здоров`я ОСОБА_5 внаслідок прогресування хронічного захворювання серця - дилатаційної кардіоміопатії зумовив значне обмеження життєдіяльності хворого, але зі збереженням здатності до самообслуговування, що не потребувало постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги. Стан хворого, з приводу якого ОСОБА_5 з 2012 року була встановлена ІІ група інвалідності та ІІ функціональний клас серцевої недостатності, а з 2017 року - ІІІ функціональний клас серцевої недостатності, безумовно потребував стороннього догляду, допомоги та піклування (хоча і не постійного, тобто безперервного), тому його слід вважати безпорадним (а. с. 192 - 268 том 4).

З копії трудової книжки ОСОБА_5 вбачається, що він звільнений з роботи з 31 січня 2017 року за власним бажанням (а. с. 156-160 том 1).

З інформації про доходи ОСОБА_5 , наданої на запит суду Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області, вбачається, що у 2011 році його дохід склав 19 150,80 грн, у 2013 році - 20 103,37 грн, у 2014 році - 36 017,98 грн, у 2015 році - 28 585,92 грн, у 2016 році - 25 640,94 грн, у 2017 році - 3200,00 грн, у 2020 році - 6817,41 грн. З 07 вересня 2007 року по 17 лютого 2012 року він був зареєстрований як фізична особа-підприємець (а. с. 17-21 том 6).

Також на запит суду надана інформація про доходи ОСОБА_1 , з якої вбачається, що вона отримувала заробітну плату у Харківській державній академії культури. У 2013 році вона отримала дохід 4 737,34 грн, у 2014 - 20 648,30 грн, у 2015 - 26 416,63 грн, у 2016 - 28 480,34 грн, у 2017 - 53 479,50 грн, у 2018 - 65 800,15 грн, у 2019 - 57 340,50 грн, у 2020 - 91 606,18 грн (а. с. 24-26 том 6).

На запит суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області надано довідку про розмір пенсії ОСОБА_5 , яка з 17 жовтня 2012 року по 31 грудня 2020 року склала 170 515,29 грн (а. с. 7-9 том 6).

З наданої позивачкою довідки Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» від 09 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 23 листопада 2018 року, 02 серпня 2019 року, 06 березня 2020 року оформлювала кредитні договори для купівлі холодильника, мультиварки, плити комбінованої. Заборгованості за кредитними договорами немає. За одним кредитом наявний залишок у сумі 267,96 грн (а. с. 56 том 1). Також ОСОБА_1 надано фотографії побутової техніки, з яких неможливо встановити її місцезнаходження (а. с. 156-161 том 2).

Крім того, ОСОБА_1 надана виписка Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» щодо руху коштів на її рахунку за період з 01 вересня 2013 року по 17 листопада 2021 року, з якої вбачається, що вона витрачала кошти на загальні побутові потреби (а. с. 32-250 том 3, а. с. 1-118 том 4).

З відповіді Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» вбачається, що особовий рахунок за адресою АДРЕСА_1 , відкрито на ОСОБА_5 . Інших зареєстрованих осіб за даною адресою за період з 01 листопада 2011 року по 31 серпня 2021 року немає. Заборгованість станом на 01 вересня 2021 року відсутня, гаряче водопостачання відсутнє. Нарахування проводилось тільки за опалення. Субсидія надходила з жовтня 2016 року по січень 2016 року. Особовий рахунок за адресою АДРЕСА_4 відкрито на ОСОБА_1 . За даною адресою зареєстровані ОСОБА_27 та ОСОБА_1 (а. с. 45-49 том 5).

Аналогічна відповідь надана Комунальним підприємством «Харківводоканал», з якої вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 нарахування за період з 01 листопада 2011 року по 27 грудня 2020 року за послуги водопостачання та водовідведення проводились на одну особу. Нарахування за адресою: АДРЕСА_4 проводились за період з 01 листопада 2011 року по 31 грудня 2020 року (а. с. 53 том 5).

З відповіді Акціонерного товариства «Харківобленерго» вбачається, що особовий рахунок № НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1 , відкрито на ОСОБА_28 з 11 травня 2008 року, а особовий рахунок № НОМЕР_4 за адресою АДРЕСА_4 , відкрито на ОСОБА_1 (а. с. 115-124 том 5).

З відомостей нарахованих обсягів природного газу, наданих Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок НОМЕР_5 на ОСОБА_5 , зареєстрована одна особа. За адресою: АДРЕСА_4 відкрито особовий рахунок НОМЕР_6 на ОСОБА_6 ; зареєстровано дві особи; з 04 жовтня 2019 року нарахування проводились за лічильником (а. с. 202-212 том 5).

ОСОБА_5 14 березня 2017 року звертався до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківського району Харківської міської ради із заявою № 313839 про призначення житлової субсидії та подав декларацію про доходи і витрати осіб, де зазначив, що у квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований тільки він. Аналогічна інформація міститься у заявах та деклараціях ОСОБА_5 за 2016, 2018, 2019 роки (а. с. 32-36, 38, 40- 55 том 6).

Крім того, Управлінням праці та соціального захисту населення Шевченківського району Харківської міської ради при призначенні житлової субсидії складено акт 2615 обстеження матеріально - побутових умов сім`ї, де уповноваженою особою вказано, що у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає один заявник, тобто ОСОБА_5 (а. с. 37 том 6).

За клопотанням представника позивачки судом першої інстанції витребувано інформацію про деталізацію телефонних дзвінків у мобільних операторів.

З повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайфселл» від 23 лютого 2023 року № 894д вбачається, що за номером телефону НОМЕР_7 електронні комунікаційні послуги надавались без укладення договору та без реєстрації персональних даних споживача, що унеможливлює визначення його належності до певних осіб, а надана історія про вхідні та вихідні виклики та SMS - повідомлення на вказаний номер свідчить лише про отримані дзвінки та повідомлення на визначений номер телефону без зазначення даних про абонентів (а. с. 216-222 том 5).

З відповіді Приватного Акціонерного «Київстар» № 2104/3 від 24 лютого 2023 року вбачається, що немає достатніх законних підстав вважати, що саме ОСОБА_5 був користувачем телефонного номеру НОМЕР_8 , а також, що саме ОСОБА_1 була користувачем телефонного номеру НОМЕР_9 (а. с. 1-5 том 6).

З листа Благодійної організації «Благодійний Фонд «Общинний Єврейський Культурний Центр Бейт Росс» № 32 від 10 грудня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_5 є членами Сімейного клубу цієї організації, як відомо, знаходились у цивільному шлюбі, неодноразово разом приймали участь у заходах організації, також приймали участь у виїзному Сімейному Шаббатоні у вересні 2019 року та проживали у одній кімнаті (а. с. 280 том 4).

Судом першої інстанції допитані свідки, як за клопотанням позивачки, так і за клопотанням відповідача.

Свідки ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_24 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_27 пояснили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мали романтичні стосунки. Почали проживати разом з 2012 року, проте не конкретизували обставин спільного проживання.

В свою чергу, свідки ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_26 вказали, що ОСОБА_5 зазначав їм, що мешкав один.

Крім того, позивачкою надані письмові заяви свідків: сестри ОСОБА_5 - ОСОБА_36 , що мешкає у рф (а. с. 28-29 том 1), подруг ОСОБА_37 (а. с. 162 том 2), ОСОБА_7 (а. с. 163 том 2), ОСОБА_24 (а. с. 167 том 2), сусідок ОСОБА_9 (а. с. 164 том 2) і ОСОБА_8 (а. с. 165 том 2), свого батька ОСОБА_6 (а. с. 166 том 2), тітки ОСОБА_5 - ОСОБА_38 , що мешкає в Абхазії (а. с. 184 том 2).

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №127/11013/17, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц, від 31 серпня 2022 року у справі № 712/11298/20, від 29 листопада 2023 року у справі № 756/3889/20.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства тощо. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16.

В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанови Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20).

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (частина друга статті 74 СК України).

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Аналогічні по суті висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 544/1274/16-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 04 вересня 2019 року у справі № 751/3021/17, від 15 листопада 2023 року у справі № 937/8424/20, від 12 жовтня 2023 року у справі № 308/1213/19.

За змістом положень статті 74 СК України, у разі пред`явлення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, позивач повинен довести початок і кінець такого проживання, а також набуття в цей період спірного майна. Обставини проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, існування між ними відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, а також набуття ними спільного майна у цей період має бути підтверджено належними і допустимими доказами.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 759/14612/18, провадження № 61-2423св23.

Презумпція спільності права власності на майно подружжя поширюється і на спадкові правовідносини. За загальним правилом частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, становить майна, підлягає виділу та не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя.

За змістом статей 1216 та 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Згідно зі статтею 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц, від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18, від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14, від 19 квітня 2021 року у справі № 234/7861/18, від 22 квітня 2021 у справі № 331/6453/18, від 22 березня 2023 року у справі № 753/10668/19, від 20 вересня 2022 року у справі № 372/3988/20-ц, від 28 червня 2023 року у справі № 357/9241/21.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів дійшов обґрунтованого висновку, що позивачка не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу з листопада 2011 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що надані позивачкою та витребувані судом докази не підтверджують факт її спільного проживання з ОСОБА_5 , ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, спільного набуття майна тощо.

Показання свідків щодо проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_5 однією сім`єю, їх спільна присутність на святах, у гостях, спільне відвідування Єврейського культурного центру, листування з родичами ОСОБА_5 у месенджері, наявність спільних фотографій та відеозаписів, квитанцій про сплату телекомунікаційних послуг за номер телефону без ідентифікації абонента, про замовлення зоотоварів, про купівлю ліків, відомості з декларацій про вибір лікаря та медичних закладів, банківські виписки, витрати на поховання не є достатніми доказами про наявність у них сім`ї в розумінні статті 3 СК України.

Перебування на обліку в одному і тому ж закладі охорони здоров`я та зазначення одне одного у деклараціях про вибір лікаря як довірених осіб не підтверджує факт проживання однією сім`єю, адже особа вільно обирає будь-який медичний заклад та сімейного лікаря. Як довірена особа в декларації також може бути зазначена будь-яка особа, незалежно від наявності чи відсутності родинних зв`язків.

Банківські виписки про рух коштів та отримання кредитів на побутову техніку ОСОБА_1 також не підтверджують саме ведення її спільного господарства з ОСОБА_5 та їх спільні витрати.

Відомості про доходи ОСОБА_1 та ОСОБА_5 підтверджують лише наявність у них певних доходів за відповідний період, однак не доводять витрачання даних доходів на ведення спільного господарства та надання ОСОБА_1 матеріальної допомоги ОСОБА_5 .

Показання свідків колегія суддів також оцінює критично, оскільки свідки з боку позивачки - її дочка, подруги і знайомі, які лише бували у гостях за адресою ОСОБА_5 або спілкувались з ним та ОСОБА_1 у Єврейському культурному центрі, тож не можуть бути обізнані про обставини їх спільного життя як подружжя. Свідки з боку відповідача, в свою чергу, зазначали, що ОСОБА_5 ніколи не говорив їм про наявність співмешканки. Тобто, показання свідків є суперечливими, та рішення суду не може на них ґрунтуватися.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд не мотивував відхилення пояснень свідків є безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав правильну правову оцінку показанням свідків.

Письмові заяви свідків, надані ОСОБА_1 , не є тотожними показанням свідків, що допитані у судовому засіданні, тож не можуть бути взяті до уваги. ЦПК України не передбачає порядку надання свідками показань у письмовій формі, натоміть встановлює спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає їх виклик у судове засідання з наданням права задати їм питання усім учасникам справи. Надання показань свідків шляхом посвідчення нотаріусом справжності підпису на їх письмових заявах не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи ставити питання свідкам стосовно обставин справи. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі №200/17947/16-ц.

Крім того, родичі ОСОБА_5 , які надали заяви свідків, мешкають в інших країнах та також не можуть бути достеменно обізнані про обставини його проживання однією сім`єю з позивачкою.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд обмежив її у допиті всіх заявлених свідків, судова колегія вважає безпідставними, оскільки з протоколу судового засідання від 09 серпня 2023 року вбачається, що представник позивачки підтримав клопотання про допит семи свідків. Від інших судом прийнято відмову. Відомостей про те, що суд ухвалив рішення про відмову у допиті інших свідків, що представник позивачки наполягав на допиті інших свідків, заявляв відповідні клопотання, матеріали справи не містять.

Твердження ОСОБА_1 про те, що представник відповідача не заперечував, що вона з ОСОБА_5 проживали разом останні три-чотири роки, є необґрунтованими, оскільки представник відповідача не визнавав факту наявності між ними відносин, притаманних подружжю. Крім того, навіть визнання таких обставин не було б підставою для задоволення позову, оскільки для визнання спадкоємцем четвертої черги необхідний факт проживання однією сім`єю протягом п`яти років до смерті спадкодавця, а спірна квартира, яку позивачка вважає спільним сумісним майном, взагалі придбана ще у 2014 році.

За відсутності правових підстав для задоволення вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу немає і підстав, передбачених статтею 74 СК України, вважати спірну квартиру такою, що придбана за спільні кошти і належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , та визнавати за позивачкою право власності на частину цієї квартири.

Як встановлено судом, при придбанні спірної квартири ОСОБА_5 зазначив у договорі купівлі-продажу і заяві до нотаріуса, що у шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебуває. Зареєстрований у цій квартирі він був один, комунальні послуги та субсидія за його заявами нараховувались на одну особу.

До розписки ОСОБА_1 від 11 серпня 2014 року щодо отримання у борг від ОСОБА_24 15 000,00 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_2 судова колегія ставиться критично, оскільки нею не надано доказів передання цих коштів ОСОБА_5 для купівлі квартири, адже договір купівлі-продажу укладено саме ним, та у договорі продавець ОСОБА_39 зазначила, що кошти за продаж квартири отримала від ОСОБА_5 повністю до підписання договору. Крім того, допитана судом першої інстанції ОСОБА_24 повідомила, що кошти ОСОБА_1 надавала не під розписку. До того ж, вартість квартири за договором становила 54 000,00 доларів США. Натомість за розпискою позивачкою отримано лише 15 000,00 доларів США, та надання позивачкою особистих коштів та коштів її батька для купівлі спірної квартири, на що вона посилалась, будь-якими доказами не підтверджено.

Позовні вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права власності у порядку спадкування є похідними від вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю, в задоволенні яких суд першої інстанції також обґрунтовано відмовив.

До того ж, як встановлено судом, померлий ОСОБА_5 дійсно мав низку серцевих хвороб, проте позивачкою не надано належних, допустимих доказів перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані та неможливості здійснення ним догляду за собою.

Наданий ОСОБА_1 висновок спеціаліста Харківського обласного бюро судово- медичної експертизи від 18 лютого 2022 року № 08-372/21/пп, у якому зазначено, що стан ОСОБА_5 слід вважати безпорадним, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги, адже експерт у висновку вказав також, що ОСОБА_5 зберіг здатність до самообслуговування та не потребував постійного, тобто безперервного, стороннього нагляду, догляду або допомоги.

Отже, позивачкою не доведено належними та достовірними доказами фактів, за наявності яких у неї могло виникнути право на зміну черговості у спадкуванні, зокрема здійснення протягом тривалого часу опіки над спадкодавцем, його матеріального забезпечення та надання іншої допомоги, а також перебування спадкодавця у безпорадному стані. На підставі викладеного колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування.

При цьому, заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності суд першої інстанції правильно не взяв до уваги, оскільки позовна давність застосовується лише до обґрунтованих позовних вимог, а у даному разі вимоги позивачки не доведені.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, та вона звільнена апеляційним судом від сплати судового збору, підстав для перерозподілу судового збору за перегляд справи апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.375, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 31 січня 2024 року.