Справа № 302/24/24
Провадження № 2-з/302/3/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" лютого 2024 р. смт.Міжгір`я

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Філатової Алли Валеріївни про забезпечення позову у цивільній справі № 302/24/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

08.01.2024 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Одночасно з позовною заявою представником заявника ОСОБА_1 - адвокатом Філатовою А.В. подано до суду заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 09.01.2024 року заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Філатової Алли Валеріївни, про забезпечення позову повернуто заявнику на підставі ч.10 ст.153 ЦПК України.

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19.01.2024 відкрито провадження у цивільній справі № 302/24/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП та призначено підготовче судове засідання, з викликом (повідомленням) сторін та осіб, які беруть участь у справі.

26.01.2024 року позивачем ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Філатової Алли Валеріївни, яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВК № 11162211 від 16.01.2024 року, подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить: 1) накласти арешт на все нерухоме майно, яке належить громадянину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій з даним майном; 2) накласти арешт на банківські рахунки, які належать громадянину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в межах 541405,52 грн.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову представником позивача зазначено, що позивачем ОСОБА_1 подано до суду позов, яким заявлено позовні вимоги до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на суму 541405,52 грн. Крім позивача ОСОБА_1 , наявні ще два потерпілих внаслідок ДТП, яким відповідач також завдав матеріальний збиток. У зв`язку з цим, для захисту прав позивача та гарантії компенсації ОСОБА_1 завданого збитку, позивач вважає за необхідне забезпечити позов в межах заявленої суми. Та з метою збереження становища до розгляду справи по суті, застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача в межах заявленої ціни позову, а саме заборона відчуження майна та грошових коштів вважає буде відповідати меті застосування правового інституту забезпечення позову та позовним вимогам.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову та оглянувши матеріали позовної заяви з додатками, вважаю необхідним в задоволенні заяви відмовити з наступних підстав.

Відповідно до статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом п.п.1),2) ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За правилами статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

У постанові Верховного Суду по справі № 755/1357/18 від 13.03.2019 року викладено позицію щодо вирішення судом питання про забезпечення позову з врахуванням інтересу не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Слід зазначити, що під час вирішення питання про забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Виходячи із змісту заяви про забезпечення позову, на думку сторони заявника, у разі невжиття судом заходів забезпечення позову відповідач матиме змогу витратити чи іншим способом скористатися грошовими коштами або здійснити відчуження об`єктів нерухомого майна, що призведе до неможливості виконання рішення суду та відновлення прав та законних інтересів позивача у справі.

Разом з тим, суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.11.2018 року (справа № 752/6255/18), що при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову мають бути надані докази необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Однак, жодних обґрунтованих доводів з підтвердженням їх відповідними доказами стороною не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заява про забезпечення позову ґрунтується на припущеннях і не містить викладу обставин та доказів щодо наміру відповідача скористатися грошовими коштами або здійснити відчуження об`єктів нерухомого майна.

Законом чітко визначено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

В той же час, суд звертає увагу на те, що у поданій заяві про забезпечення позову позивач просить суд накласти арешт на банківські рахунки, які належать відповідачу та на все належне відповідачу нерухоме майно.

Разом з тим, у поданій до суду заяві про забезпечення позову взагалі не зазначено, які саме рахунки знаходяться у банківських установах (на території України та/або за кордоном), на яких акумульовано грошові кошти, що належать відповідачу ОСОБА_2 , також не відображено у заяві жодних об`єктів нерухомого майна, яке належить відповідачу та на яке саме сторона позивача просить накласти арешт із забороною вчинення реєстраційних дій з цим майном.

Водночас, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на банківські рахунки (грошові кошти), які відкриті на ім`я відповідача ОСОБА_2 та шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачу на праві приватної власності, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували відомості про рахунки, суми грошових коштів та відомості про їх розміщення у банківських установах, також не додано до заяви жодних правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності відповідача на певні об`єкти нерухомого майна.

Між тим, відсутність відомостей про банківські рахунки відповідача та суми грошових коштів, які розміщені на цих рахунках, та відсутність відповідних даних про наявні у відповідача об`єкти нерухомого майна позбавляє суд можливості визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Новоселецький проти України від 11 березня 2003 року, Федоренко проти України від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі Спорронг та Льонрот проти Швеції ). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства ).

Отже, зважаючи на викладене вище, заява ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Філатової А.В., не містить належного достатнього обґрунтування та не доводить того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі за позовом у даній справі про стягнення шкоди, завданої ДТП, також відсутні відомості про рахунки відповідача, суми грошових коштів та відомості про їх розміщення у банківських установах, не надано до матеріалів заяви жодних відомостей на підтвердження наявності у відповідача ОСОБА_2 об`єктів нерухомого майна, на які належать відповідачу на праві власності. Заява про забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях, а ініційований позивачем вид забезпечення позову суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, що полягає у захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

З урахуванням вищенаведених обставин, заява позивача ОСОБА_1 , в особі представника позивача адвоката Філатової А.В., про забезпечення позову, не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Філатової Алли Валеріївни про забезпечення позову у цивільній справі № 302/24/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО