СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 4-с/759/12/24
ун. № 759/119/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Кривонос Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на бездіяльність державного виконавця, визнання дій протиправними, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

у березні 2023 р. скаржник звернувся до суду із зазначеною скаргою, просить суд визнати постанову про закінчення виконавчого провадження незаконною та скасувати її, а також визнати бездіяльність державного виконавця Святошинського районного ВДВС міста Києва Желевської О.О. у виконавчому провадженні НОМЕР_1 неправомірною та зобов?язати усунути порушення, а саме: надіслати до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звернутись з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, винести вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; відновити відомості про боржника у Єдиному реєстрі боржників; ??примусово стягнути виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи; ??закінчити виконавче провадження. А також просить суд зобов?язати державного виконавця Солом?янського РВ ДВС у м. Києві повідомити про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду цієї скарги суд і заявника - не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Скаргу обґрунтовує тим, що у провадженні головного державного виконавця Святошинського районного ВДВС міста Києва Желевської О.О. перебувало виконавче провадження НОМЕР_1, за Постановою Київського апеляційного суду від 23.12.2022 №759/119/18 про встановлення побачення з дитиною - в порядку забезпечення позову. Згідно рішення суду боржника зобов?язано передавати дітей стягувачу на території Святошинського районного у місті Києві центру соціальних служб для сім?ї, дітей та молоді, щовівторка та щочетверга с 14 год 00 хв га до 16 год 00 хв, у присутності фахівця із соціальної роботи. Вказане виконавче провадження НОМЕР_1 було відкрите Постановою виконавця 28.01.2022. У подальшому Верховним судом Постанову Київського апеляційного суду від 23.12.2021 було частково скасовано, направлено справу на повторний розгляд до Київського апеляційного суду. У період з 14.02.2022 по 14.09.2022, поки йшов розгляд Верховним судом касаційної скарги боржника, постанова апеляційного суду була чинна, а виконавчі дії повинні були вчинятися у повному об?ємі. Стягувач звернувся до державного виконавця із заявою 21.10.2022, в якій обгрунтовуючи доданими рішеннями Верховного суду, просив вчинити всі примусові дії відповідно до закону, стягнути з боржника всі несплачені ним кошти та закінчити виконавче провадження. А тому стягувач вважає, що Постанова про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 від 04.01.2023 була винесена виконавцем передчасно - не виконавши всі належні виконавчі дії, а також - з порушенням розумного строку на прийняття рішення за заявою стягувача ще від 21.10.2022.

21.12.2023 у провадження судді Ул`яновської О.В. передано матеріали цивільної справи №759/119/18.

22.12.2023 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва витребувано зі Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва матеріали виконавчого провадження НОМЕР_1 для дослідження судом (а.с. 11-12 т. 5).

26.21.2024 до суду від Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшли матеріали виконавчого провадження НОМЕР_1 (а.с. 18-37 т. 5).

Скаржник у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Представник заінтересованої особи та заінтересована особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, 29.01.2024 від представника заінтересованої особи через електронну пошту надійшло клопотання про відкладення судового засідання (а.с. 38-42 т. 5).

Представник заінтересованої особи Святошинського ВДВС у місті Києві у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, 29.01.2024 через електронну пошту надіслав до суду заперечення щодо задоволення скарги, оскільки постанова прийнята згідно чинного законодавства та оскарженню не підлягає, а також просив розгляд скарги проводити без участі представника Святошинського ВДВС у місті Києві(а.с. 43-46 т. 5).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби і звернень учасників виконавчого провадження» неявка в судове засідання в зазначених справах заявника або заінтересованої особи, яким повідомлено про час та місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

З`ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до наступного висновку.

Виходячи зі змісту ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб органів ДВС передбачено ч.ч. 1,5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із цими нормами рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 16.06.2021 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

23.12.2021 постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2021 скасовано, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково, зобов`язано ОСОБА_3 , до ухвалення судового рішення по справі, передавати дітей стягувачу на території Святошинського районного у м. Києві центру соціальних служби для сім`ї, дітей та молоді ( АДРЕСА_1 ), щовівторка та щочетверга о 14:00 год. до 16:00 год у присутності фахівця із соціальної роботи.

28.01.2022 постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 (а.с. 25 т. 5).

22.02.2022 державним виконавцем здійснено перевірку виконання боржником рішення суду про що складено відповідний акт, згідно якого рішення суду боржником не виконано без поважних причин (а.с. 27 т. 5).

08.08.2022 головним державним виконавцем Святошинського районного ВДВС міста Києва Желевською О.О. винесено постанову про стягнення виконавчого збору (а.с. 30 т. 5).

30.08.2022 постановою державного виконавця на боржника накладено штраф у зв`язку із невиконанням рішення суду (а.с. 31 т. 5).

01.09.2022 головним державним виконавцем проведено повторну перевірку виконання боржником рішення суду, про що складено відповідний акт, згідно якого ОСОБА_3 ухиляється від виконання рішення суду щодо передання дітей батьку ОСОБА_1 (а.с. 32 т. 5).

02.09.2022 постановою головного державного виконавця на боржника накладено штраф у подвійному розмірі 3400 грн 00 коп. (а.с. 33 т. 5).

Постановою Верховного Суду №759/119/18 від 14.09.2022 скасовано постанову Київського апеляційного суду від 23.12.2021 у частині задоволення вимог про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_4 до ухвалення судового рішення у справі передавати малолітніх дітей батьку на території Святошинського районного у місті Києві центру соціальних служб для сім?ї, дітей та молоді щовівторка та щочетверга з 14 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. у присутності фахівця із соціальної роботи.

04.01.2023 постановою головного державного виконавця виконавче провадження НОМЕР_1 закінчене на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження (а.с. 37 т. 5).

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія (судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових-осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Положеннями ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені обов`язки і права державного виконавця, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону та пункту 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з абзацом 2 п. 1 розділу II Інструкції виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі № 817/928/17, викладеного у постанові від 27.03.2020, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно до ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" та з направленням прийнятих нормативно-правових актів у відповідність до вимог чинного законодавства прийнято наказ Міністерства юстиції України "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень" від 02.04.2012 року №512/5 затверджено Інструкцією №512/5, пунктом 8 розділу III якої визначено: "Стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Згідно ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв?язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується.

Відповідно до пункту 10.2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року №2102-IX визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Згідно абз. 3 ч. 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії.

Згідно з правовим висновком, викладеним в постановах Верховного Суду від 28.05.2019 р. у справах №№ 905/2458/16, 910/11965/16, принцип обов`язковості судового рішення та обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин справи, враховувати, чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі і судом) виконанню остаточного судового рішення, чи навпаки, перешкоджає такому виконанню; оцінка обставин справи, доводів учасників справи та висновки, зроблені на підставі такої оцінки, - не можуть бути на користь обставин, які спрямовані на перешкоджання виконанню судового рішення.

Згідно ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Таким чином заважаючи на вищевикладені обставини державним виконавцем здійснювалися дії щодо проведення дії для виконання рішення суду у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», натомість скаржником не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами факту неправомірності дій державного виконавця.

Згідно ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд звертає увагу скаржника на тому, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, проаналізувавши вимоги чинного законодавства України, суд дійшов до висновку, що доводи скаржника, наведені у його скарзі є не обґрунтованими та не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 260, 353, 447, 450-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на бездіяльність державного виконавця, визнання дій протиправними, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст ухвали суду складено 29.01.2024.