Справа № 201/6052/22
Провадження № 4-с/201/6/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Галко С.Д.,

за участю:

представника заявника ОСОБА_1

заінтересованої особи ОСОБА_2

представника заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_4 заінтересовані особи: Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро), ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 24 жовтня 2023 року надійшла скарга ОСОБА_4 заінтересовані особи: Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро), ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на дії державного виконавця, яка згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 жовтня 2023 року була передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.46).

В обґрунтування поданої скарги представник заявника зазначив, в провадженні Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , що діяла в інтересах своєї повнолітньої доньки ОСОБА_5 , до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 23 листопада 2022 року по справі № 201/6052/22 позовні вимоги задоволені повністю. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини всіх доходів батька щомісячно до закінчення донькою навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Стягнення вирішено проводити з дати пред`явлення позову з 30 серпня 2022 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року змінено резолютивну частину Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 23 листопада 2022 року в частині визначення розміру аліментів та вирішено стягувати аліменти у розмірі 1/6 частини доходів відповідача, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Для примусового виконання вказаного вище рішення суду було видано виконавчий лист від 17 березня 2023 року та в подальшому за зверненням стягувача 05 червня 2023 року було відкрито виконавче провадження № 71917808 в Соборному відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Починаючи з дати постановлення рішення суду першої інстанції і в подальшому, ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки сплачував добровільно. Однак йому, як боржнику у виконавчому провадженні, було повідомлено про наявність заборгованості зі сплати аліментів.

Звернувшись до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі ОСОБА_4 надав належним чином засвідчені копії квитанцій, що підтверджують факт добровільної та щомісячної сплати аліментів доньці ОСОБА_5 шляхом перерахування коштів на її картковий рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Проте, державним виконавцем Крайняк М.С. повідомлено, що платежі, здійснені ОСОБА_4 не можуть бути прийнятими до уваги, так як в квитанціях отримувачем аліментів вказано його доньку ОСОБА_5 , в той час як стягувачем є ОСОБА_2 . Крім того, 13 жовтня 2023 року ОСОБА_4 було вручено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 13 жовтня 2023 року, згідно якому, заборгованість ОСОБА_4 по сплаті аліментів становить 124 210 гривень 81 копійка.

Зі змісту вказаного розрахунку слідує, що державним виконавцем не враховані будь-які платежі в період часу з грудня 2022 року по липень 2023 року включно, а за серпень враховано платіж у сумі, меншій, ніж фактично було сплачено боржником. При цьому, як слідує з квитанцій про сплату аліментів за період часу з грудня 2022 року по вересень 2023 року, ОСОБА_4 були сплачені.

Загальна сума сплачених у добровільному порядку аліментів за цей період часу становить 162 000 гривень.

З урахуванням наведених вище обставин, заявник вважає, що не врахуванням вказаних вище сум аліментів під час визначення загального розміру заборгованості свідчить про протиправність дій державного виконавця, порушення прав ОСОБА_4 , як боржника у виконавчому провадженні, та необхідності їх захисту.

Оскільки, ОСОБА_5 , як особа, що досягла повноліття та має повну цивільну дієздатність, може самостійно реалізовувати своє право на отримання матеріальної допомоги від батька у зв`язку із продовженням навчання. При цьому, повна цивільна дієздатність ОСОБА_5 не обмежувалась у передбаченому законом порядку, тому відсутні підстави стверджувати, що існують об`єктивні обставини, що свідчать про необхідність обмеження її права самостійно отримувати від батька матеріальну допомогу у розмірі, визначеному судом.

В контексті цієї справи, перед тим як почати виплату аліментів, ОСОБА_4 30 листопада 2022 року отримав звернення колишньої дружини ОСОБА_2 та 01 грудня 2022 року звернення доньки ОСОБА_5 про сплату аліментів на картковий рахунок доньки, також, донька надіслала йому копію заяви від 01 грудня 2022 року, адресовану начальнику Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро про те, що б аліменти виплачувались на банківську картку доньки.

Отже, на прохання колишньої дружини та доньки аліменти, стягнені згідно з рішенням суду на її утримання, перераховувались їй безпосередньо, а стягувач ОСОБА_2 протягом усього періоду часу будь-яких заперечень з цього приводу не висловлювала та фактично погоджувалась з відповідним порядком сплати аліментів на утримання повнолітньої доньки.

Таким чином, перераховуючи аліменти на утримання повнолітньої доньки їй безпосередньо, ОСОБА_4 добросовісно виконував свій обов`язок, визначений рішенням суду. Відповідно, відсутні правові підстави для не врахування відповідних сум при визначенні розміру заборгованості по сплаті аліментів.

27 листопада 2023 року від стягувача ОСОБА_2 на адресу суду надійшли пояснення, в яких зазначено, що у зв`язку з тим, що аліменти були стягнуті саме на користь ОСОБА_2 , а не на користь дитини, то саме ОСОБА_2 є їх належним одержувачем.

Боржник самоправно та без будь-якої правової підстави змінив одержувача аліментів, а тому грошові кошти, які ним були перераховані доньці, не є належним виконанням рішення суду.

Виконання рішення суду на користь іншої, ніж зазначеної в рішенні суду, особи можливо лише в разі заміни сторони виконавчого провадження, зокрема, стягувача. Така заміна, в силу приписів ст. 442 ЦПК, можлива виключно у разі вибуття сторони виконавчого провадження. Разом з тим, ОСОБА_2 не є стороною, яка вибула, а тому підстав для перерахування коштів безпосередньо дитині не було.

Крім того, якби ОСОБА_6 хотіла самостійно звернутися до суду з вимогами про стягнення аліментів, то вона б так і зробила, однак за погодженням з матір`ю вони вирішили що позивачем буде саме ОСОБА_2 . Таким чином, саме на користь ОСОБА_2 повинні утримуватися кошти. Враховуючи викладене, державний виконавець цілком правомірно не врахував при обчисленні розміру заборгованості зі сплати аліментів сплачені грошові кошти безпосередньо ОСОБА_7 , адже вона не є стороною виконавчого провадження і не має права отримувати кошти за рішенням суду.

Також в поясненнях було зазначено, що ОСОБА_6 не подавала виконавця заяву про переказ аліментів на її картку.

Окрім того просила скаргу залишити без розгляду, оскільки скаржником пропущено строк на звернення зі скаргою до суду, оскільки 20 липня 2023 року державний виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника, а тому саме з 20 липня 2023 року боржник міг дізнатися про те що його платежі не були зараховані, проте зі скаргою до суду звернувся лише в жовтні 2023 року.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_4 та призначено проведення судового засідання (а.с.47).

В судовому засіданні представник заявника підтримав заяву в повному обсязі.

ОСОБА_2 та її представник заперечували проти задоволення скарги.

Вислухавши сторони, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що в провадженні Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , що діяла в інтересах своєї повнолітньої доньки ОСОБА_5 , до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 23 листопада 2022 року по справі № 201/6052/22 позовні вимоги задоволені повністю. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини всіх доходів батька щомісячно до закінчення донькою навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Стягнення вирішено проводити з дати пред`явлення позову з 30 серпня 2022 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року змінено резолютивну частину Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 23 листопада 2022 року в частині визначення розміру аліментів та вирішено стягувати аліменти у розмірі 1/6 частини доходів відповідача, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Для примусового виконання вказаного вище рішення суду було видано виконавчий лист від 17 березня 2023 року та в подальшому за зверненням стягувача 05 червня 2023 року було відкрито виконавче провадження № 71917808 в Соборному відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

В матеріалах справи містяться квитанцію про сплату аліментів, в яких отримувачем є ОСОБА_5 (донька заявника).

13 жовтня 2023 року ОСОБА_4 було вручено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 13 жовтня 2023 року, згідно якому, заборгованість ОСОБА_4 по сплаті аліментів становить 124 210 гривень 81 копійка.

Зі змісту вказаного розрахунку слідує, що державним виконавцем не враховані будь-які платежі в період часу з грудня 2022 року по липень 2023 року включно, а за серпень враховано платіж у сумі, менший, ніж фактично було сплачено боржником.

Так, на думку боржника приватний виконавець безпідставно не врахував кошти переведені останнім, на картковий рахунок доньки.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших-процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 26 Закону України « Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з 3 Розділу IIІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мін`юсту від 02 квітня 2012 року № 512/5 заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості:

назва і дата видачі виконавчого документа;

прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача;

дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача;

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача;

номер телефону стягувача;

унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (далі - УНЗР) стягувача - фізичної особи (за наявності);

спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів);

реквізити рахунку, відкритого у банку або іншій фінансовій установі, небанківського надавача платіжних послуг, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).

Відповідно до пункту 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною 4 статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та витрати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому ст. 195 Сімейного кодексу України.

Форму розрахунку заборгованості зі сплати аліментів визначено в пункті 4 розділу XVI додатку 15 до Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Відповідно до рішення суду на підставі якого було видано виконавчий лист, стягувачем аліментних коштів є безпосередньо ОСОБА_2 .

Статтею 442 ЦПК України передбачена процедура заміни сторони виконавчого провадження, у разі вибуття останньої.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження стягувачем є ОСОБА_2 , заяв про її заміну або вибуття не надходило, а отже в рамках виконавчого провадження №71917808 нарахування аліментів має бути безпосередньо на рахунки ОСОБА_2 .

Суд не бере до уваги твердження заявника, про те, що ОСОБА_5 , має повну цивільну дієздатність, може самостійно реалізовувати своє право на отримання матеріальної допомоги від батька у зв`язку із продовженням навчання, а отже відсутні підстави стверджувати, що існують об`єктивні обставини, що свідчать про необхідність обмеження її права самостійно отримувати від батька матеріальну допомогу у розмірі, визначеному судом.

З цього приводу суд звертає увагу, на те що відповідно до ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Проте в рамках даної справи з позовом про стягнення аліментів звернулась саме ОСОБА_2 , дочка заявника ОСОБА_5 , мала право на звернення до суду, проте не скористалась ним, відповідно не стала стягувачем аліментних коштів ні в рамках судового рішення, ні в рамках виконавчого провадження.

З огляду на зазначене, суд не вбачає порушень з боку державного виконавця, державний виконавець цілком правомірно не врахував при обчисленні розміру заборгованості зі сплати аліментів сплачені грошові кошти безпосередньо ОСОБА_5 , адже вона не є стороною виконавчого провадження і не має права отримувати кошти за рішенням суду.

Крім того, у суду відсутні належні докази, про направлення ОСОБА_5 до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі заяви про сплату аліментів на її картку, а отже дане твердження заявника не може бути враховане судом.

Стосовно заяви ОСОБА_2 про залишення скарги без розгляду в зв`язку з пропуском строку на її подачу, суд зазначає, що про існування заборгованості у виконавчому провадженні скаржник дізнався 13 жовтня 2023 року, а зі скаргою до суду звернувся 24 жовтня 2023 року тобто в межах строку на звернення, а тому заява про залишення скарги без розгляду в зв`язку з пропуском строку на звернення задоволенню не підлягає.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, у суду є всі підстави вважати, що розрахунок складено державним виконавцем з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5, тому відсутні підстави для визнання дій державного виконавця протиправними та зобов`язання державного виконавця включити до розрахунку сплату аліментів в сумі 162 000, 00 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного та керуючись ст. 447-451, 260, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 заінтересовані особи: Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро), ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на дії державного виконавця відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 16 лютого 2024 року.

Суддя С.О. Демидова