Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2024 Справа №607/3579/24 Провадження №2-о/607/214/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участі секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить: видати обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_3 на строк 6 (шість) місяців. яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав:

-заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання (перебування) із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

-заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання (перебування) матері ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

-заборони ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з матір`ю ОСОБА_2 , а також контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, а також в будь-який спосіб спілкуватися.

В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що ОСОБА_3 є її дочкою та проживає разом з нею в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить їй на праві власності.

Вказує, що під час спільного проживання із дочкою ОСОБА_3 , остання поводить себе неадекватно, висловлюється на її адресу нецензурними словами, здійснює психологічний тиск на неї, погрожує фізичною розправою, випрошує гроші та безпосередньо застосовує силу у разі відмови у наданні коштів, погрожує знищенням майна та здійснює його знищення в квартирі, виносить та продає речі з квартири та неодноразово силоміць відбирала у неї кошти, які вона отримує в якості пенсії. Внаслідок таких неправомірних дій дочки вона перебуває у постійній тривозі та напрузі та вимушена постійно тримати замкненою кімнату, яку вона займає. Зазначає, що її дочка ОСОБА_3 зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами, у зв`язку із чим перебуває на обліку у наркодиспансері, де їй видаються певні препарати. Зауважує, що під час перебування дочки в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, а також під час її «поганого настрою» вона вимушена перебувати поза межами місця свого постійного проживання, а саме у під`їзді будинку. Крім того, ОСОБА_3 постійно носить непотріб та запрошує безхатьків до кімнати, яку вона займає у квартирі, при цьому на будь-які зауваження остання не реагує. Такі дії ОСОБА_3 носять постійний та систематичний характер.

Заявник звертає увагу, що 13.01.2023 відносно кривдника ОСОБА_3 було винесено терміновий заборонний припис, який свідчить про те, що під час вчинення з боку кривдника домашнього насильства існувала безпосередня загроза її життю та здоров`ю. Також, 23.01.2024 постановою Тернопільського міськрайонного суду ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАЛ та накладено стягнення у виді штрафу.

З огляду на викладене заявник вважає, що вона є такою, що зазнала домашнього насильства, а саме насильства психологічного та фізичного характеру, а тому як жертва домашнього насильства, з урахуванням наявних ризиків потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидії домашньому насильству».

Вчинене ОСОБА_3 домашнє насильство негативно впливає на її здоров`я та працездатність, а також на психологічний стан, оскільки вона постійно перебуваємо в стані стресу та тривоги, побоюючись за свою безпеку та життя, а тому з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї, з огляду на сам вид насильства (психологічне та фізичне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливих тяжких наслідків його вчинення, заявник просить заяву задовольнити.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.02.2024 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку окремого провадження та призначено судове засідання у справі на 19.02.2024 на 12 год. 00 хв.

У судовому засіданні заявника ОСОБА_2 заяву підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав у ній викладених.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не подавала.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши та всебічно проаналізувавши зібрані у справі докази, суд дійшов до наступного висновку:

Судом встановлено, що згідно з термінового заборонного припису серії АА №331501 від 13.01.2024, винесеного стосовно кривдника ОСОБА_3 , останній заборонено в будь який спосіб контактувати з постраждалої особи ОСОБА_2 на 5 діб з 13 год. 13 хв. 13.01.2024 до 13 год. 13 хв. 18.01.2024, у зв`язку із скоєнням нею домашнього насильства фізичного та психологічного характеру стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 .

Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.01.2024 у справі № 607/1293/24, ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

Як вбачається із змісту вказаної постанови, 13.01.2024 близько 11 год. 30 хв. ОСОБА_3 перебуваючи за адресою спільного проживання на АДРЕСА_1 , вчинила стосовно своєї матері ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме висловлювалася цензурною лексикою в її сторону, погрожувала фізичною розправою, шарпала та штовхала, чим могла бути завдана шкода її психічному та фізичному здоров`ю.

Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.12.2023 у справі № 607/22803/23, провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44 КУпАП, закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї особи.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пунктів 3, 6, 8, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Частиною третьою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (ч.3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

У постанові Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Так, як вбачається з матеріалів справи заявник ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , останні спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки, відтак суд приходить до висновку, що на них розповсюджується дія Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству, та відповідно, може вирішуватись питання про видачу обмежувального припису.

Встановлено, що заявник ОСОБА_2 систематично протягом тривалого часу потерпає від насильства, яке вчиняє відносно неї її дочка ОСОБА_3 , яке виражається у виражанні в її сторону нецензурною лайкою, постійних погрозах, та образах, а також застосуванні фізичної сили штовханні та інших діях, що завдає їй моральних та фізичних страждань, зокрема душевного болю, постійного переживання за своє життя і здоров`я, приниження її честі та гідності.

Зазначене підтверджується постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, тобто за вчинення домашнього насильства та терміновим заборонним приписом, з якого вбачається вчинення домашнього насильства.

Відтак, суд вважає, що ОСОБА_3 є кривдником в розумінні пункту 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», яка вчиняє домашнє насильство стосовно своєї матері ОСОБА_1 .

Також, зважаючи на протиправну поведінку ОСОБА_3 приймаючи до уваги те, що остання не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, не бажає змінювати свою поведінку, суд вбачає існування реальних ризиків продовження у майбутньому вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства у будь-якому його прояві стосовно ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої ОСОБА_2 суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 у вигляді заходів тимчасового обмеження її прав.

Разом з тим, суд вважає, що на цьому етапі передчасно встановлювати заборону строком на шість місяців. Для виправлення кривдника та усвідомлення нею своїх дій, на думку суду достатнім часом для видачі обмежувального припису є два місяці з дня винесення рішення суду.

Таким чином, виходячи із принципу пропорційності, оцінюючи ризики продовження протиправної поведінки заінтересованої особи, та її вплив на заявницю, що може призвести до тяжких або особливо тяжких наслідків, враховуючи дані про особу ОСОБА_3 , яка неодноразово демонструвала агресивну поведінку відносно ОСОБА_2 , суд вважає що заява підлягає до часткового задоволення, шляхом видачі обмежувального припису стосовно кривдника ОСОБА_3 у вигляді заходів тимчасового обмеження її прав, а саме, заборони ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , заборони ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наближатися на відстань 50 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та заборони ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_2 та вести з нею листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 2 місяці.

Згідно ч. 3 статті 350-5 ЦПК України, судові витрати відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. 1, 4, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. 4, 76-82, 258, 259, 263-265, 273, 350-1 350-6, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис строком на 2 (два) місяці, згідно якого:

-заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

-заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наближатися на відстань 50 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

-заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_2 та вести з нею листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В задоволенні решти вимог заяви, відмовити.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Повідомити не пізніше наступного дня з дня ухвалення судового рішення уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис на профілактичний облік, а також виконавчі органи міських рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений та підписаний 19.02.2024.

Заявник: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Заінтересована особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Головуючий суддяН. Р. Кунець