ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

представник позивача адвокат Бондаренко О.В.

відповідач ОСОБА_1

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2023 року, ухвалене суддею Гольник Л.В., повний текст рішення складено - 25 квітня 2023 року

у справі за позовом Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних, -

В С Т А Н О В И В:

03 червня 2021 року Автогаражний кооператив «Автолюбитель-104» звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість зі сплати членських внесків за період з 01.06.2011 року по 31.05.2021 року у розмірі 8 970,00 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 5 229,47 грн. та 3% річних у розмірі 1026,97 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2 270, 00 грн.

12.07.2021 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву з аналогічними вимогами (т.1 а.с. 97-103).

Позовна заява мотивована тим, що Автогаражний кооператив «Автолюбитель-104» створено за рішенням загальних зборів від 25.06.1969 року на основі рішень виконкому Харківської міської Ради депутатів трудящих від 30.07.1969 року №349-21, виконкому Московської районної ради депутатів трудящих м. Харкова від 07.10.1969 року №170 та зареєстровано виконавчим комітетом Московської районної ради народних депутатів м. Харкова (розпорядження №428 від 15.05.1995). Розмір щомісячних членських внесків встановлюється згідно положень ст. 15 Закону України «Про кооперацію» рішенням загальних зборів кооперативу. Відповідач ОСОБА_1 є членом Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104», у користуванні якого перебуває гараж за № НОМЕР_1 . Своє членство в Автогаражному кооперативі «Автолюбитель-104» Войцун 1.Г. не заперечував. Проте, фактично всупереч положень статуту Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» відповідач цей обов`язок не виконує. Маючи значну заборгованість по сплаті щомісячного членського внеску станом на 2017 рік, він лише частково її погасив, сплативши по 390 грн. у вересні та листопаді 2017 року, а також сплативши у лютому 2018 року 400 грн., у червні 2018 року - 300 грн., у вересні 2018 року - 200 грн. та останній раз у січні 2019 року - 300 грн. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13.07.2021 року відкрито провадження у даній справі (т.1 а.с. 106-107).

Розпорядженням Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Московського районного суду м. Харкова - Октябрському районному суду м. Полтави.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 30.06.2023 року справу прийнято до провадження, призначено судове засіданні на 04.10.2023 року о 09-00 год., з повідомленням сторін (т.1 а.с. 213).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2023 року позов Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» заборгованість зі сплати членських внесків за період з 01.06.2011р. по 31.05.2021 р. у розмірі 8 970,00 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 5 229,47 грн. і 3% річних у розмірі 1026,97 грн., всього 15 226,44 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» понесені судові витрати в розмірі 2 270 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги є обгрунтованими, позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. Доводи відповідача та надані ним документи не спростовують заявлені позовні вимоги, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а саме стягнення заборгованість зі сплати членських внесків за період з 01.06.2011р. по 31.05.2021 р. у розмірі 8 970,00 грн., суми інфляційних втрат у розмірі 5 229,47 грн. і 3% річних у розмірі 1026,97 грн., всього 15 226,44 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, здійснити розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалене на особистих припущеннях суду, без урахуванням доказів, є незаконним. Вказує, що позивач до матеріалів справи не надав докази про те, що ОСОБА_1 є членом Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104», відсутня заява ОСОБА_1 про його вступ у члени кооперативу тому, що він її не писав, тому він не є його членом. Відсутні рішення правління, затвердження його зборами про те, що він є членом Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104». Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги його обгрунтовані пояснення про те, що він проводив оплату за гараж на добровільній основі, оскільки його гараж постійно протікав і утримувати в ньому автомобіль неможливо було, адміністрація накопичувала кошти на ремонт даху, у зв`язку з чим адміністрація вказувала йому, якщо він не буде оплачувати ремонт свого даху, то проводити його ремонт не буде, тому він сплачував кошти на ремонт даху. Своє членство він постійно заперечував, а позивач постійно спростовує. Судом не були з`ясовані ці обставини. Вказує, що оскільки він не був членом кооперативу, то і не укладав договір про комунальні послуги, електроенергія у нього була відключена, комунальних послуг він ніяких не отримував. Вказує, що зобов`язань перед кооперативом по сплаті членських внесків у нього не має, вони доказами та правовстановлюючими документами не підтверджені, все грунтується на припущеннях. Гараж його постійно закритий на замок, він ним не користувався і не користується. З 2012 року він є членом автогаражного кооперативу ОК «Автолюбитель-104». Зазначає, що оплата членських внесків є добровільною саме для ремонту даху, на що він вказував, але це не говорить, що він є членом кооперативу, заяви про вступ до нього не писав, договору про сплату членських внесків не заключав. Вказує, що він надав суду цілий ряд доказів, на які суд не звернув увагу. Рішення суду ухвалене без участі відповідача в односторонньому порядку, він був позбавлений у суді надати свої пояснення, заперечення до позовних вимог, суд не допитав його свідків згідно поданої заяви. Вказував, що прибув 25.04.2023 року до Ленінського районного суду м. Харкова для участі у відеоконференції, яка не відбулася, і суд його не повідомив.

У відзиві на апеляційну скаргу Автогаражний кооператив «Автолюбитель-104» просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що Автогаражний кооператив «Автолюбитель-104» створено за рішенням загальних зборів від 25.06.1969 року на підставі рішень виконкому Харківської міської Ради депутатів трудящих від 30.07.1969 року №349-21, виконкому Московської районної ради депутатів трудящих м. Харкова від 07.10.1969 року №170 та зареєстровано виконавчим комітетом Московської районної ради народних депутатів м. Харкова (розпорядження №428 від 15.05.1995) (т.1 а.с. 9).

Відповідно до статуту Автогаражний кооператив «Автолюбитель-104» створено з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб його членів, для чого на виділеній у користування території створює умови для задоволення потреб громадян у будівництві, придбанні, експлуатації, облаштуванні та ремонті індивідуальних гаражів та гаражного комплексу, інженерних мереж та необхідної інфраструктури, охорону майна та інше, за кошти членів Кооперативу, та діє на основі самоорганізації, самоврядування і самоконтролю (т.1 а.с. 10- 39).

Статтею 2 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що членський внесок - це грошовий неповоротний внесок, який періодично сплачується членом кооперативного об`єднання для забезпечення поточної діяльності кооперативного об`єднання.

У ст. 12 Закону України «Про кооперацію» визначено, що одним із обов`язків члена кооперативу є сплата визначених статутом кооперативу внесків.

Відповідно зазначених положень законодавства та положень п. 5.2 та п. 7.3 статуту Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104», затвердженого загальними зборами членів кооперативу від 01.10.2017 року, члени кооперативу несуть обов`язок регулярно, щомісячно до 20 числа поточного місяця, сплачувати членські внески.

Такі ж положення про обов`язок сплати членом кооперативу членських внесків містяться і в статуті Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» у редакції 1995 року (п.2.6, 3.3, 3.4, 4.2) та у статуті Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» у редакції 2006 року (п.5.2, 6.2).

Розмір щомісячних членських внесків встановлюється згідно положень ст. 15 Закону України «Про кооперацію» рішенням загальних зборів кооперативу.

Аналогічні положення містяться у діючому статуті Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» у редакції 2017 року (п.7.3.2), а також у попередніх статутах Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104», зокрема, у редакції 2016 року (п. 7.3.2) та у редакції 1995 року (п. 3.4).

Відповідач ОСОБА_1 є членом Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104», у користуванні якого перебуває гараж за № НОМЕР_1 (т.1 а.с. 50,53).

Відповідач свої зобов`язання по сплаті членських внесків не виконує, тому за період з 01.06.2011 року по 31.05.2021 року у відповідача утворилася заборгованість по сплаті членських внесків у сумі 8 970,00 грн., у т.ч.: за 2011 р. - 385,00 грн., 2012 р. 660,00 грн., 2013 р. - 240,00 грн., 2014 р. - 660,00 грн., 2015 р. 660,00 грн., 2016 р. - 1065,00 грн., 2017 р.- 980,00 грн., 2018 р. - 400,00 грн., 2019 р. - 1260,00 грн., 2020 р. - 1560,00 грн., 5 міс. 2021 р. 1100,00 грн (т.1 а.с. 48-49).

Відповідно до ст. 625 ЦК Україниборжник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням змісту вказаної норми боржнику за період з 01.06.2011 року по 31.05.2021 року нараховано індекс інфляції в сумі 5 229,47 грн. та 3 % річних у сумі 1026,97 грн. (т.1 а.с. 72-83; 84-87), у зв`язку з чим загальна заборгованість склала 15 226,44 грн.

Статтями 256, 257ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч .4ст. 267 ЦК України).

Позовна давність відповідно до ч.1ст.260ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленимист.ст.253-255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебігу позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

Як вбачається, відповідач здійснював оплату, сплативши по 390 грн. у вересні та листопаді 2017 року, у лютому 2018 року - 400 грн., в червні 2018 року - 300 грн., у вересні 2018 року 200 грн., у січні 2019 року - 300 грн.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що перебіг строку позовної давності переривався частковою оплатою відповідачем членських внесків, а тому строк позовної давності (три роки) по вимогам про стягнення заборгованості не сплинув.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» заборгованості зі сплати членських внесків за період з 01.06.2011 року по 31.05.2021 року у розмірі 8 970,00 грн., суми інфляційних втрат у розмірі 5 229,47 грн. та 3% річних у розмірі 1026,97 грн., а всього 15 226,44 грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, що відповідач ОСОБА_1 є членом Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104», у користуванні якого перебуває гараж за № НОМЕР_2 . При цьому колегія суддів звертає увагу, що у позовній заяві та рішенні суду допущена описка у зазначенні номеру гаража, а саме вказано № НОМЕР_1 , але правильним є № НОМЕР_2 , як це вбачається із особистих заяв ОСОБА_1 (т.1 а.с. 50,53,56), акту звірки, складеного позивачем, ксерокопій прибуткових касових ордерів, а також підтверджено сторонами у судовому засіданні апеляційного суду (т.1 а.с. 58, 235-243).

З матеріалів справи вбачається, що до відзиву на позов відповідач ОСОБА_1 додав в якості доказів особисті заяви від 14.05.2011 року та від 04.02.2013 року про його вихід з членів Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» з поважних причин (т.1 а.с. 129-132).

Згідно п.4.7. статуту Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» (нова редакція) 2017 року, членство в кооперативі припиняється у випадку добровільного виходу з кооперативу.

Згідно п.4.8. цього статуту членство в кооперативі припиняється за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) членів кооперативу (т.1 а.с. 13).

Згідно п.4.9. цього статуту вихід за власним бажанням з кооперативу здійснюється за письмовою заявою особи, що бажає вийти зі складу кооперативу. Заява подається на ім`я голови кооперативу та розглядається в 10-денний термін. Рішення щодо заяви подається на затвердження загальними зборами (зборами уповноважених) членів кооперативу.

Однак, з матеріалів справи не вбачається, що Автогаражним кооперативом «Автолюбитель-104» приймалося рішення за заявами ОСОБА_1 про вихід з членів кооперативу.

Таким чином, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що він виключений з членів Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104».

Крім цього, апеляційному суду відповідач ОСОБА_1 заявив, що він є власником гаража № НОМЕР_2 , проте, правовстановлюючі документи про право власності на гараж не може надати, оскільки вважає, що він набув право приватної власності на гараж шляхом написання заяви голові кооперативу про придбання гаража.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відсутні відомості про право приватної власності ОСОБА_1 на гараж № НОМЕР_2 в Автогаражному кооперативі «Автолюбитель-104» (т.1 а.с. 243-244).

Відповідно до п.7 статуту Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» вступні, пайові, щомісячні та цільові внески є обов`язковою умовою членства у кооперативі.

Згідно п.7.3.1. цього статуту поточна статутна діяльність кооперативу ведеться, як правило, за рахунок членських внесків, а саме щомісячних та цільових членських внесків.

Згідно п.7.3.3. щомісячні та цільові внески сплачуються в касу кооперативу готівкою або безготівково на поточний банківський рахунок щомісячно до 20 числа поточного місяця.

На підтвердження факту сплати відповідачем ОСОБА_1 членских внесків, позивачем надано детальний порічний розрахунок за період з 01.01.2010 року по 30.04.2021 року, з якого вбачається, що за період з 01.06.2011 року по 31.05.2021 року (в межах предмету позову) у відповідача утворилася заборгованість по сплаті членських внесків всього у розмірі 8 970,00 грн., у т.ч.: за 2011 р. - 385,00 грн., 2012 р. 660,00 грн., 2013 р. - 240,00 грн., 2014 р. - 660,00 грн., 2015 р. 660,00 грн., 2016 р. - 1065,00 грн., 2017 р. - 720,00 грн., 2018 р. - 660,00 грн., 2019 р. - 1260,00 грн., 2020 р. - 1560,00 грн., 5 міс. 2021 р. 1100,00 грн. (т.1 а.с. 48-49).

Відповідачем ОСОБА_1 не заявлено про застосування строку позовної давності.

З детального розрахунку заборгованості за період з 01.01.2010 року по 30.04.2021 року вбачається, що у січні 2019 року відповідачем сплачено внесок у розмірі 300 грн., у лютому 2018 року 400 грн., у червні 2018 року 300 грн., у вересні 2018 року -200 грн., у вересні та листопаді 2017 року по 390 грн.

Крім цього, на підтвердження часткової сплати ОСОБА_1 членських внесків у вказаний період позивачем надано ксерокопії прибуткових касових ордерів АГК «Автолюбитель-104» (т.1 а.с. 235-242), з яких вбачається, що грошові кошти були прийняті від ОСОБА_1 саме як членські внески за гараж № НОМЕР_2 .

У суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 не спростував надані ксерокопії прибуткових касових ордерів АГК «Автолюбитель-104» щодо зазначення в них саме про сплату членських внесків за гараж № НОМЕР_2 . При цьому суду зазначив, що ним сплачувалися добровільно кошти саме на ремонт даху гаража.

Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Таким чином, здійснення сплати членських внесків відповідачем ОСОБА_1 у вказаний період, як зазначено вище, свідчить про визнання ним існуючої заборгованості, оскільки розмір здійсненої оплати перевищував розмір щомісячного внеску, та визнання ним обов`язку щодо сплати щомісячного внеску.

Отже, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених фактичних обставин, прийшов до правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду ухвалене на особистих припущеннях суду, без урахуванням доказів, є незаконним, що позивач до матеріалів справи не надав докази про те, що ОСОБА_1 є членом Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104», відсутня його заява про вступ у його члени, тому, що він її не писав, що він не є його членом, що відсутні рішення правління, затвердження його зборами про те, що він є членом Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104», то ці доводи не є підставою для скасування законного і обгрунтованого рішення суду першої інстанції, оскільки подані ОСОБА_1 заяви від 14.05.2011 року та від 04.02.2013 року про його «вихід з членів Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» з поважних причин» доводять той факт, що ОСОБА_1 є членом кооперативу, бо ним подані заяви саме про вихід з членів кооперативу, тобто, у цих заявах відповідачем визнається членство у кооперативі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги його обгрунтовані пояснення про те, що він проводив оплату за гараж на добровільній основі, оскільки його гараж постійно протікав і утримувати в ньому автомобіль неможливо було, адміністрація накопичувала кошти на ремонт даху, у зв`язку з чим адміністрація вказувала йому, якщо він не буде оплачувати ремонт свого даху, то проводити його не буде, він сплачував кошти на ремонт даху, то ці доводи також не є підставою для скасування рішення суду, оскільки згідно п.3.1. статуту Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-104» кооператив створює умови для задоволення потреб громадян в будівництві, придбанні, встановленню, експлуатації, облаштування та ремонт індивідуальних гаражів і гаражного комплексу, інженерних мереж та необхідної інфраструктури і об`єктів, згідно технічної документації, підрядним та господарським способом, за кошти членів кооперативу. Кошти, сплачені відповідачем згідно детального розрахунку за період з 01.01.2010 року по 30.04.2021 року, є погашенням щомісячних внесків. Крім цього, як зазначалося вище, з наданих позивачем ксерокопій прибуткових касових ордерів АГК «Автолюбитель-104» (т.1 а.с. 235-242) вбачається, що грошові кошти були прийняті від ОСОБА_1 саме як членські внески за гараж № НОМЕР_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач своє членство в кооперативі постійно заперечував, а позивач постійно спростовує, що судом не з`ясовані ці обставини, що оскільки він не був членом кооперативу, то і не укладав договір про комунальні послуги, електроенергія у нього була відключена, комунальних послуг він ніяких не отримував, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач має у користуванні гараж № НОМЕР_2 . Згідно матеріалів справи, 01.09.2017 року ОСОБА_1 подавав голові кооперативу власноручну заяву, в якій зазначав, що «зобов`язується сплачувати за гараж № НОМЕР_2 із вересня 2017 року своєчасно і в строк, заборгованість вирішить згідно чинного законодавства за умов обоюдних сторін» (т.1 а.с. 50). 01.09.2017 року ОСОБА_1 подав другу заяву голові кооперативу, в якій просив дозволити користуватися його власним гаражем № НОМЕР_2 гр. ОСОБА_2 (т.1 а.с. 53), що свідчить про визнання ним заборгованості та про намір передати у користування іншій особі гараж у належному стані.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду ухвалене без участі відповідача в односторонньому порядку, що він був позбавлений у суді надати свої пояснення, заперечення до позовних вимог, суд не допитав його свідків згідно поданої заяви, що він прибув 25.04.2023 року до Ленінського районного суду м. Харкова для участі у відеоконференції, яка не відбулася і суд його про це не повідомив, то ці доводи спростовуються матеріалами справи, оскільки 26.08.2021 року до Московського районного суду м. Харкова надійшов від ОСОБА_1 відзив на позовну заяву з додатками (т.1 а.с. 122-168). 01.12.2021 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла заява ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами цивільної справи (т.1 а.с. 190). 04.02.2022 року згідно розписки ОСОБА_1 особисто отримав судову повістку у судове засідання на 10.02.2022 року о 10-00 год. (т.1 а.с. 134). Згідно протоколу судового засідання від 10.02.2022 року ОСОБА_1 брав участь у судовому засіданні Московського районного суду м. Харкова при розгляді даної цивільної справи (т.1 а.с. 205-207) та 10.02.2022 року згідно розписки отримав судову повістку у наступне засідання на 24.03.2022 року об 11-00 год. (т.1 а.с. 208). 14.03.2023 року до Октябрського районного суду м. Полтави надійшло клопотання ОСОБА_3 про участь у судовому засіданні 25.04.2023 року о 9-00 год у режимі відеоконференції у Ленінському районному суді м. Харкова (т.2 а.с. 2-3). Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 15.03.2023 року клопотання задоволено, доручено Ленінському районному суду м. Харкова забезпечити проведення відеоконференції у приміщенні суду 25.04.2023 року о 9-00 год (т.2 а.с. 5). Згідно довідки поштового відділення рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (судової повістки) на ім`я ОСОБА_1 на 25.04.2023 року о 9-00 год. повернуто суду з причини «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.2 а.с. 8), що згідно ч. 8 ст. 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки та належним повідомленням особи про дату, час і місце судового засідання. Згідно протоколу судового засідання Октябрського районного суду м. Полтави від 25.04.2023 року, «як повідомив працівник Ленінського районного суду м. Харкова, відповідач ОСОБА_1 з`явився у судове засідання у приміщення Ленінського районного суду м. Харкова, якому було повідомлено про необхідність зачекати, оскільки суд перебуває в іншому судовому засіданні. Коли суд вийшов у судове засідання у справі, відповідач ОСОБА_1 , не повідомивши працівника суду, покинув приміщення суду» (т.2 а.с. 9). По справі вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 не подавалися зауваження на протокол судового засідання від 25.04.2023 року щодо його неповноти або неправильності, як це передбачено ст. 249 ЦПК України.

Крім цього, 22.01.2024 року до Полтавського апеляційного суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 до судових дебатів, включно із запереченнями, до яких у додатку додані додаткові докази (п.п.1-18), у приєднанні яких апеляційним судом відмовлено на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, яка передбачає, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 січня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов