Справа № 191/690/23
Провадження № 2/191/183/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
07 лютого 2024 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Порошиної О.О.
за участю секретаря Рибак М.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Синельникове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», в інтересах якого діє представник Руденко Костянтин Васильович до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Відповідно до умов договору відповідачці було надано грошові кошти у розмірі 7 000,00 грн. строком на 16 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування та 4,0 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Товариство належним чином виконало свої договірні зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах договору.
Всупереч чинному законодавству та умовам договору відповідачка належним чином покладені на неї обов`язки не виконала, порушила умови кредитного договору і має заборгованість за кредитом, яка станом на 10.02.2023 становить 23 464,00 грн, що складається із заборгованості за кредитом - 7 000,00 грн; заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 2,2 % за кожен день користування кредитом за період з 19.05.2021 по 04.06.2021 - 2 464,00 грн; заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 4,0 % за кожен день користування кредитом за період з 05.06.2021 по 24.07.2021 відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 14 000,00 грн.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, але до його початку надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просили задовольнити.
Відповідачка, яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив суду не надав.
У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа у відповідність до ст. 19 ЦПК України є малозначною.
Розгляд справи здійснено в порядку заочного розгляду, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, встановив таке.
Відповідачка, ознайомившись з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, погодилась на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання нею договору.
Надаючи оцінку зібраним по справі доказам, суд виходить з такого.
Відповідно до вимог ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.
За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з вимогами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилами ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дослідивши надані позивачем докази суд дійшов висновку, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто, належними та допустимими доказами підтверджено укладення спірного правочину, а тому вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими.
Відповідно до п.п. 1.1 - 1.4 умов договору, товариство надає позичальникові грошові кошти (кредит) в розмірі 7 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в п. 1.3 цього договору.
Процентна ставка за користування кредитом становить 2,2% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього договору.
Строк надання кредиту та строк дії договору становить 16 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п. 2.4.1 договору позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування.
Пунктом 3.3 договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3 договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою - 4,0% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору.
У п.п. 5.2 - 5.2.2 зазначено, що позичальник, підписуючи даний договір, засвідчив, що ознайомлений, повністю розуміє та погоджується з усіма умовами та змістом договору, додатків до нього та Правил і зобов`язується їх дотримуватись; інформація, надана товариством, забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги за цим договором без нав`язування її придбання.
Судом встановлено, що строк дії договору від 19.05.2021 р. визначений сторонами 16 днів, якщо позичальник не виявить наміру пролонгувати даний договір (п. 1.3 договору).
Договір кредиту від 19.05.2021 року не був пролонгований відповідачкою та закінчив свою дію 04.06.2021.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що розрахунок заборгованості станом на 10.02.2023 р., в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 7 000,00 грн та нарахованим процентам відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 2,2% за кожен день користування кредитом за період з 19.05.2021 по 04.06.2021 р. (включно) в розмірі 2 464,00 грн, відповідає вимогам закону і підлягає задоволенню.
Проте, вимоги позивача про стягнення із відповідачки процентів за кредитом у розмірі 14 000,00 грн, нарахованих позивачем внаслідок неправомірного користування кредитом відповідно до п. 3.3 договору, є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають з огляду на таке.
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вимог про стягнення відсотків відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем в даному позові заявлено не було.
Слід відмітити, що п. 3.3. договору чітко передбачає нарахування відсотків за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом та у разі пролонгації договору. З огляду на викладене, доводи позивача про те, що п. 3.3 кредитного договору встановлено розмір процентної ставки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, є неприйнятними.
Окрім того, закон не містить такого поняття як «неправомірне користування кредитом». Цивільним кодексом передбачено заходи забезпечення виконання зобов`язання, що викладені у главі 49 ЦК України.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про часткове порушення прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн, як передбачено ст. 4 Закону України «Про судовий збір».
Оскільки, суд частково задовольняє вимоги на суму 9464,00 грн, що становить 40,3 % від ціни позову, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 1081,65 грн. судових витрат.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу в розмірі 9 000,00 грн суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи обсяг наданих представником позивача адвокатом Руденком К.В. послуг а також те, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на надання професійної правової допомоги у розмірі 3000,00 грн.
За таких обставин, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню в частині стягнення суми заборгованості з відповідача у загальному розмірі 9 464,00 грн. (7 000,00 + 2 464,00) та судових витрат у загальному розмірі 4081,65 грн. (1081,65 + 3000,00).
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 514, 516, 526, 615, 625, 626, 628, 638, 1046, 1054 ЦК України, згідно ст. 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», в інтересах якого діє представник Руденко Костянтин Васильович до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О. О. Порошина