Справа №:755/810/24
Провадження №: 2/755/1524/24
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"16" лютого 2024 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків - п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали.

Частиною одинадцятої статті 272 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Відповідно до довідки про доставку електронного документа від 02 лютого 2024 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 01 лютого 2024 року було доставлено до електронного кабінету представника позивача 02 лютого 2024 року о 17-48 годині.

Таким чином, з урахуванням положень частини шостої статті 272 ЦПК України, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 01 лютого 2024 року про залишення позову без руху було вручено позивачеві 03 лютого 2024 року.

Також ухвала про залишення позову без руху від 01 лютого 2024 року була своєчасно внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень, а тому позивач у вільному доступі мав можливість ознайомитись з її змістом.

07 лютого 2024 року позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Вивчивши матеріали заяви про усунення недоліків суд зазначає таке.

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить визнати спільною сумісною власністю сторін об`єкт нерухомого майна, у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за позивачем право власності на частину квартири

АДРЕСА_1 , та визнати за відповідачем право власності на частину зазначеного майна.

Статтею 175 ЦПК України визначені основні вимоги до позовної заяви, які мають бути дотримані особами, які звертаються до суду за захистом своїх прав та інтересів шляхом пред`явлення позову до суду.

Відповідачем у справі визначено ОСОБА_2 , який є громадянином Сполучених Штатів Америки, та, згідно даних зазначених позивачем, проживає на території АДРЕСА_2 . Іншої адреси, зокрема фактичного проживання відповідача чи для листування з відповідачем, на території України позивачем не зазначено.

Відомостей щодо зареєстрованого місця проживання в Україні судом не встановлено.

З урахуванням вказаного, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 лютого 2024 року вказано на невідповідність позовної заяви ОСОБА_1 вимогам Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», статтям 130, 496, 498 ЦПК України та Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Державної Судової Адміністрації України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54.

Позивачеві вказано на необхідність надання офіційного перекладу позовної заяви з додатками на мову запитуваної сторони, а також доказів на підтвердження зареєстрованого місця проживання або перебування відповідача за вказаною у позові адресою.

Разом з тим, до заяви про усунення недоліків позовної заяви позивачем не додано офіційного перекладу позовної заяви з додатками.

При цьому, на підтвердження адреси зареєстрованого місця проживання відповідача надано копію посвідчення водія ОСОБА_2 мовою оригіналу без перекладу для суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно із частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат». Пунктом

2.1 глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 червня 2019 у справі № 910/4473/17.

Таким чином, подана позивачем копія посвідчення водія ОСОБА_2 не відповідає вимогам процесуального законодавств, як наслідок, позивачем не надано суду доказів дійсної адреси зареєстрованого місця проживання відповідача на момент подання позовної заяви.

Згідно із частинами третьою, шостою статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу.

Таким чином, позивачем не виконано вимоги ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 01 лютого 2024 року про залишення позовної заяви без руху.

Разом з тим, у поданій заяві про усунення недоліків позивач зазначає, що з метою виконання вимог ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 01 лютого 2024 року, звернувся до перекладачів. Однак прогнозований строк для виконання перекладу складає не менше чотирьох тижнів. У зв`язку з цим зазначає, що у наданий судом п`ятиденний строк позивач позбавлений можливості надати суду переклад, тому вважає, що такий доказ може бути поданий позивачем пізніше, а саме після виготовлення такого перекладу.

Частиною другою, третьою статті 127 ЦПК України передбачено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Зі змісту наведених норм випливає, що за заявою учасника може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою. Такий процесуальний строк продовжується для вчинення процесуальної дії, яка ще не вчинена.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемент права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Поряд з цим, у заяві про усунення недоліків позовної заяви позивач не заявляє клопотання про продовження процесуального строку, встановленого судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, лише стверджує, що такі докази будуть подані пізніше. На обґрунтування неможливості своєчасного подання документів посилається на відповідь одного перекладача. Доказів звернення до інших перекладачів чи бюро перекладів не надає. Також позивач не надає доказів на підтвердження наявності погодженого замовлення на виконання перекладу документів, а саме позовної заяви з додатками та доданої копії посвідчення водія відповідача.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що застосування наслідків спливу процесуального строку на усунення недоліків позовної заяви не буде мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею

14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статті 6 Конвенції, оскільки позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду з цим самим позовом після належного оформлення позовної заяви відповідно до вимог процесуального законодавства та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач не усунув вказані в ухвалі недоліки, що є підставою для повернення позовної заяви позивачу, в порядку визначеному частиною третьою статті 185 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 175, 177, 185 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - вважати такою, що не подана, та повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду, з урахуванням викладеного в даній ухвалі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова