Провадження № 22-ц/812/203/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 лютого 2024 року м. Миколаїв

справа № 490/8329/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Ковальським Є.В.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу

представника відповідача ОСОБА_1

адвоката Сікориської Ірини Станіславівни

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 06 грудня 2023 року суддею Черенковою Н.П., в приміщенні цього ж суду, (повний текст рішення складено 06 грудня 2023 року), у цивільній справі за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс»

до ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У серпні 2023 року ТОВ «ФК «Паріс» звернулось до ОСОБА_1 з позовом про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 24 жовтня 2019 року між АТ «РВС Банк» та ОСОБА_1 шляхом підписання заяви-договору про надання банківської послуги укладено договір № 0042929 про надання споживчого кредиту, за яким останній отримав 51 282,05 грн кредитних коштів. Строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка 18 % річних, тип ставки фіксована, комісія при видачі кредиту - 2,5% від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту - 3 % від суми наданого кредиту.

28 жовтня 2021 року між АТ «РВС Банк» та ТОВ «ФК «Паріс» укладено договір про відступлення права вимоги № 28/10/2021-1.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, та виникнення у зв`язку з цим кредитної заборгованості, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 92 160,72 грн, з яких 44 034,76 грн заборгованість за тілом кредиту, 12 791,78 грн заборгованість за процентами; 30 658,37 грн заборгованості за комісією, за правилами частини другої статті 625 ЦК України за період з 28 жовтня 2021 року по 23 лютого 2022 року інфляційні втрати 3 820,14 грн та 3% річних 855,67 грн.

Відповідач ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката

Сікорську І.С., подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на недоведеність укладення кредитного договору, розрахунок заборгованості складений позивачем без участі відповідача тому не є ні первинним банківським документом, ні доказом існування заборгованості; підстави для нарахування та стягнення комісії відсутні, оскільки за споживчими кредитними договорами умови про нарахування комісії за обслуговування кредиту є нікчемними; звернувшись з позовом у серпні 2023 року, позивач пропустив строк позовної давності щодо заборгованості, яка виникла до 24 вересня 2020 року.

У відповіді на відзив представник позивача вважав його необ`єктивним, оскільки умови договору відповідачем підписані, кошти на кредитну картку він отримав та розпоряджався ними, проте зі свого боку зобов`язань не виконував тому допустив виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 грудня 2023 року позов задоволено, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Паріс» стягнуто 92 160,72 грн кредитної заборгованості, з яких 44034,76 грн за тілом кредиту; 12791,78 грн за процентами; 30658,37 грн за комісією, 3820,14 грн інфляційних втрат та 855,67 грн 3% річних. Також стягнуто 2 684 грн судових витрат.

Рішення суду мотивоване доведеністю укладання між АТ «РВС Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору, отримання ним 51 282 грн кредитних коштів, неналежним виконанням позичальником умов кредитування та виникнення заборгованості на зазначену вище суму.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Сікорську І.С., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно не застосував норми ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», зокрема щодо ненадання банком первинних банківських документів, які могли б вказувати на наявність кредитних зобов`язань та заборгованості за ними.

Також посилалася на те, що суд безпідставно не врахував норм ЗУ «Про споживче кредитування», за яким банк позбавлений права включати до умов споживчих кредитних договорів плату за обслуговування кредиту, оскільки така послуга повинна надаватися банком безоплатно. З огляду на це нарахування комісії за договором є безпідставним.

Крім цього апелянт посилалася на необхідність застосування строків позовної давності щодо щомісячних платежів, строк виконання яких настав до 24 вересня 2020 року.

Узагальнені доводи інших учасників

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилався на помилковість доводу апелянта про заборону включення до договорів споживчого кредитування комісій за їх обслуговування, посилаючись на ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2023 року.

Також вважав безпідставним твердження апелянта про пропуск позовної давності щодо платежів, строк виконання яких настав до 24 вересня 2020 року, посилаючись на те, що до закінчення строку дії договору 24 жовтня 2021 року банк міг розраховувати на добровільне погашення позичальником своєї заборгованості, тому, звернувшись з позовом у серпні 2023 року, позовної давності не пропустив. Крім цього посилався на продовження визначених ЦПК України строків Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року. Карантин неодноразово продовжувався, востаннє до 20 червня 2023 року.

З наведених вище підстав позивач просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

2.Мотивувальна частина

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 24 жовтня 2019 року між АТ «РВС Банк» та ОСОБА_1 шляхом підписання заяви-договору про надання банківської послуги укладено договір № 0042929 про надання споживчого кредиту, за яким останній отримав 51 282,05 грн кредитних коштів. Строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка 18 % річних, тип ставки фіксована, комісія при видачі кредиту - 2,5% від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту - 3 % від суми наданого кредиту.

28 жовтня 2021 року між АТ «РВС Банк» та ТОВ «ФК «Паріс» укладено договір про відступлення права вимоги № 28/10/2021-1, за яким відступило позивачу вимоги, у тому числі за договором, укладеним з ОСОБА_1 на загальну суму 87 484,91 грн, яка складається з: 44 034,76 грн заборгованості за тілом кредиту, 12 791,78 грн заборгованості за процентами та 30 658,37 грн заборгованості за комісією.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 21 серпня 2023 року виникла заборгованість у розмірі 92 160,72 грн, з яких 44 034,76 грн заборгованість за тілом кредиту, 12 791,78 грн заборгованість за процентами, 30 658,37 грн заборгованості за комісією, 3 820,14 грн інфляційних втрат, нарахованих за правилами частини другої статті 625 ЦК України за період з 28 жовтня 2021 року по 23 лютого 2022 року, та 855,67 грн - 3% річних.

28 жовтня 2021 року позивач направив цінним листом на адресу ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання за договором №0042929 від 24.10.2019 року протягом тридцяти днів з дня отримання цієї вимоги.

Позиція апеляційного суду

Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Укладений між сторонами кредитний договір не містить умов, відповідно до яких банк мав би право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині, а тому, згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», в разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

З огляду на вказане та враховуючи зазначені вище норми законодавства, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про виникнення кредитних правовідносин на підставі підписаного сторонами кредитного договору, неналежне виконання позичальником умов договору та виникнення кредитної заборгованості про яку ОСОБА_2 було достеменно відомо.

Отже, доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення простроченої заборгованості, яка виникла станом на 21 серпня 2023 року не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявними доказами у справі.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості, апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції про обґрунтоване нарахування банком заборгованості у розмірі 30 658, 37 грн комісії.

Так, згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства.

Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

З матеріалів справи вбачається, що паспортом споживчого кредитування визначено сплату комісій: разової при видачі кредиту у розмірі 1 282, 05 грн та щомісячної комісії за супроводження кредиту у розмірі 1 538, 46 грн (а.с. 17).

Тобто АТ «РВС БАНК» фактично встановлено сплату комісії, не зазначивши за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, матеріали справи не містять.

Натомість частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід.

Отже, оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, пункти про нарахування разової комісії при видачі кредиту та щомісячної комісії за супроводження кредиту є нікчемними.

Отже доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

За такого, нарахування банком комісії за обслуговування кредитної заборгованості є неправомірними, а відтак банк не має права й вимагати її сплати.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, зі сплачених ОСОБА_3 коштів на погашення кредиту, позикодавцем вони зараховувалися на рахунок погашення комісії, а саме: 25 листопада 2019 року, 26 грудня 2019 року, 27 січня 2020 року та 27 лютого 2020 року по 1538, 46 грн, та 01 квітня 2020 року 110, 83 грн. Всього на погашення комісії зараховано 6 264, 67 грн.

Умовами договору не встановлено черговості погашення кредитної

заборгованості, а відтак за положеннями статті 534 ЦК України у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання, у другу чергу сплачуються проценти і неустойка, у третю чергу основна сума

боргу. За положеннями статі 19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.

Таким чином, сплачена сума комісії підлягає зарахуванню в першу чергу на погашення процентів. Отже, сума нарахованих позикодавцем процентів за користування кредитними коштами підлягає зменшенню на суму сплаченої позичальником комісії (12 791,78 грн 6 264, 67 грн). Отже, позовна вимога про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом підлягає частковому задоволенню, на суму 6 527, 11 грн.

Також з огляду на зазначені вище підстави не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з ОСОБА_2 комісії у розмірі 30 658, 37 грн.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Паріс» кредитної заборгованості до 55 237, 68 грн з огляду на відмову у стягненні 30 658, 37 грн комісії. Також зменшенню підлягає розмір стягуваних процентів за користування кредитними коштами, на суму сплаченої комісії, а саме до 6 527, 11 грн.

Усі інші доводи апеляційної скарги та відзиву на неї не впливають на встановлені колегією суддів обставини справи, та застосовані до них норми матеріального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, у зв`язку зі зміною рішення суду першої інстанції щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, підлягають зменшенню судові витрати, понесені позивачем при зверненні з позовом, та відповідачем при поданні апеляційної скарги.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню на 60 %, сплачений позивачем судовий збір при зверненні з позовом підлягає відшкодуванню у розмірі 1 610, 40 грн (2 684 : 100 х 60).

Апеляційна скарга підлягає задоволенню на 40 %, тому судовий збір, сплачений апелянтом при поданні апеляційної скарги, також підлягає відшкодуванню у розмірі 1 610, 40 грн (4 026 : 100 х 40).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Сікорською Іриною Станіславівною, задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 грудня 2023 року змінити, зменшивши суму заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з 92 160,72 грн. до 55 237 (п`ятдесяти п`яти тисяч двохсот тридцяти семи) грн, 68 коп. та зменшивши заборгованість за процентами з 12 791, 78 до 6 527 (шести тисяч п`ятсот двадцяти семи) грн, 11 коп.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 30 658, 37 грн заборгованості за комісією відмовити.

Зменшити розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» з 2 684 грн до 1 610 (однієї тисячі шістсот десяти) грн 40 коп.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» на користь ОСОБА_1 1 610 (одну тисячу шістсот десять) грн., 40 коп. судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Л.М.Царюк

Ж.М.Яворська

---------------------------------

Повну постанову складено 19 лютого 2024 року