Справа № 185/7712/23
Провадження № 2/185/197/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Врони А.О., за участю секретаря судового засідання - Астапчук Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу ЄУ № 185/7712/23 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

07.06.2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», згідно якого просить стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька, внаслідок професійного захворювання - 536 800 гривень.

Стислий виклад позиції позивача.

ОСОБА_2 являється донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження. ІНФОРМАЦІЯ_1 настала смерть батька Позивача, ОСОБА_3 . Згідно довідки про причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням № 0000116 встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_3 з виявленим у нього 08.10.2013 року професійним захворюванням. У відповідності до відомостей виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ № 0007908 28.10.2013 року ОСОБА_3 встановлено вперше 55% втрати професійної працездатності внаслідок «хронічного обструктивного захворювання легень». Згідно Медичного висновку від 08.10.2013 року №1798 у ОСОБА_3 виявлено «хронічне обструктивне захворювання легень (пиловий бронхіт 1-11 стадії, емфізема легень 1- II стадії) ускладнене раком лівої легені, 4ст., після 2х курсів МХТ, кл. гр. II, Легенева недостатність II ступеня - Захворювання професійне (від 08.10.2013 р.)». Причиною виникнення даного захворювання встановлено вплив шкідливих виробничих факторів на організм потерпілого під час роботи на підприємстві Відповідача. Рівень відповідних шкідливих факторів значно перевищував гранично-допустимі показники. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14 жовтня 2013 року компетентна комісія дійшла висновку, що «хронічне обструктивне захворювання легень (пиловий бронхіт І-ІІ стадії, емфізема легень І-ІІ стадії) ускладнене раком лівої легені, 4ст., після 2х курсів МХТ, кл. гр. II, Легенева недостатність II ступеня» виявлене у потерпілого ОСОБА_3 виникло у нього внаслідок впливу на його організм шкідливих виробничих факторів (запиленості повітря робочої зони, важкості праці) рівень, яких перевищував гранично-допустимі показники під час виконання потерпілим трудових обов`язків на підприємстві Відповідача. Отже, смерть ОСОБА_3 , який являвся батьком Позивача, настала внаслідок виявленого у нього професійного захворювання «хронічне обструктивне захворювання легень (пиловий бронхіт І-ІІ стадії, емфізема легень І-ІІ стадії) ускладнене раком лівої легені, 4ст., після 2х курсів МХТ, кл. гр. II, Легенева недостатність II ступеня», причиною виникнення якого став вплив на його організм шкідливих факторів виробничого середовища (в концентраціях рівень, яких перевищував гранично-допустимі), який мав місце під час виконання потерпілим трудових обов`язків на підприємстві Відповідача. Внаслідок втрати батька. Позивачу завдана немайнова (моральна) шкода, яка полягає в наступному. Позивач втратив одну з найрідніших людей - батька. Внаслідок вказаної трагічної події, Позивач назавжди позбавлена можливості отримувати батьківське піклування та допомогу. Увагу на неосяжний рівень даної втрати слід звернути не лише з урахуванням загальнолюдської природи, а й з огляду на міцні соціальні зв`язки, які існували між батьком та Позивачем, оскільки загиблий був зразковим батьком та весь свій вільний час приділяв родині, Позивачу та онукам. Однак, внаслідок професійного захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_3 життєвий зв`язок доньки з батьком розірвано та його відновлення виключено. Позивач не може отримати батьківські життєві настанови та поради у найвідповідальніші моменти свого життя, діти Позивача вже ніколи не знатимуть свого діда. Зі спливом часу, розуміння невідворотності та суттєвості втрати буде лише зростати, негативно впливаючи на сприйняття Позивачем навколишнього світу, переповнюючи його життя негативними емоціями та переживаннями. Перелічені незворотні негативні явища не можуть не викликати переживання та негативні емоції. Зазначені обставини явно вказують на факт завдання Позивачу, з вини Відповідача, немайнової (моральної) шкоди, яка з огляду на вказані нижче правові норми повинна бути відшкодована за рахунок Відповідача. За таких обставин зі сторони Відповідача, Позивачу має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана смертю члена сім`ї, що настала внаслідок професійного захворювання. Виходячи із зазначеного розрахунку, враховуючи глибину, характер та тривалість душевних страждань, переживань, істотність вимушених змін в житті Позивача, спричинених смертю члена сім`ї, керуючись принципом розумності, виваженості та справедливості, розмір домірного відшкодування моральної шкоди завданої Позивачу повинен складати 536 800 гривень, що відповідає завданим стражданням і є достатнім для їх відшкодування. В даній справі Позивачу спричинена моральна шкода, яка не може бути компенсована тільки констатацією факту настання нещасного випадку внаслідок неналежного виконання Відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці.

Стислий виклад позиції відповідача.

09 серпня 2023 року відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що представник Позивача, який підписав позов вказав на серйозний стрес та потрясіння, душевні страждання, істотні вимушені зміни в житті і що все це моральна шкода він визначив самостійно, не маючи фахових знань та досвіду. Доказів симптомів моральної шкоди не надано. Представник Позивача вважає доказом наявності факту моральної шкоди свідоцтво про смерть ОСОБА_3 серія НОМЕР_1 від 07.02.2014р. та довідку міжрайонної профпатологічної МСЕК від 27.06.2014р. (серія АА №0000116). Проте, представник Позивача не вказав, які саме істотні зміни в житті ОСОБА_1 відбулися, чи зверталася вона до лікарів з приводу стресу, яке матеріальне забезпечення вона втратила. Будь-яких доказів даного до позову не надано. Надані на підтвердження вимог документи не є належними та допустимими для підтвердження моральної шкоди, як певного психічного стану особи позивача. За ст.1 Закон №1489 фахівець - медичний працівник (лікар, медична сестра, фельдшер), психолог, соціальний працівник та інший працівник, який має відповідну освіту та спеціальну кваліфікацію і бере участь у наданні психіатричної допомоги. Позивач не надав доказів. що він є фахівцем з надання психіатричної допомоги. Отже, висновок представника Позивача про наявність певного психічного стану та пов`язаної з цим моральної шкоди є припущенням. Докази, які б підтверджували симптоми моральної шкоди до позову не надані, тому вимоги Позивача про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на припущеннях, тобто не можуть бути взяти до уваги згідно п.6 ст.81 ЦПК України та відповідному правовому аналізу застосування даної норми, що зазначені в постанові Верховного суду України по справі №750/8986/17 від 20.03.2019р. Слід зазначити, що позовні вимоги представника Позивача ОСОБА_4 щодо відшкодування моральної шкоди, завданої смертю члена сім`ї у розмірі 536 800,00 грн. є некоректними тому, що на момент смерті ОСОБА_3 від профзахворювання , ОСОБА_1 вже була одружена і знаходився у шлюбі з ОСОБА_5 та мешкала окремо.

Заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотань представника відповідача.

Ухвалою суду витребувано докази по справі.

Ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, згідно якої просив провести розгляд справи без його участі.

Представник відповідача підтримала доводи відзиву, просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.10).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_7 (а.с.11).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

Згідно з копією трудової книжки ОСОБА_3 , останній працював на різних посадах в ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля» , роботу припинено 10.02.2010 року згідно ст.38 КЗпП України за власним бажанням, в зв`язку із виходом на пенсію.

Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 08.10.2013 року, протокол №1798, ОСОБА_3 було встановлено професійні захворювання: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) ускладнений раком лівої легені, ст.IV, після двох курсів паліативної МХТ, кл. гр.ІІ. Легенева недостатність другого ступеня. Радикулопатія шийна і попереково-крижова, рецидивуючий перебіг з вираженими (третього ст) статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейроваскулярним синдромами, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечопопаткового періартрозу ПФСдругого ст., деф.артрозу ліктьових ПФС першого - другого ст. і колінних суглобів ПФ другого.

Згідно з п.12 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14 жовтня 2013 р. загальний стаж роботи ОСОБА_3 за професією машиніст гірничих виїмкових машин - 19 років 3 місяці у цеху в умовах впливу шкідливих факторів.

Згідно п.16 Акту, професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів.

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ № 0007908 від 28.10.2013 року виданої МСЕК, ОСОБА_3 повторно-первинно встановлено першу групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності - 100% з 25.10.2013 до безстроково.

Згідно довідки про причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом серії НОМЕР_4 від 27.06.2014 року виданої МСЕК, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням так, встановлена( ЛЕК 11.12.2003 №2300, ЛЕК 08.10.2013 №1798) з 30.05.2014 року.

Згідно з актом №21 визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом від 27.06.2014 року, виданого Міжрайонною профпаталогічною МСЕК, основний діагноз причини смерті ОСОБА_3 : ХОЗЛ 1-2 ст. (пиловий бронхіт, емфізема легень 1-2 ст.), ускладнений раком лівої легені. Хронічне легеневе серце. Ракова інтоксикація.

Норми права, які застосував суд, та висновки суду за результатами розгляду справи.

Згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 та 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 153 КЗпП України на всіх підприємствах установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесі, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовується працівником, а також, санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів з питань охорони праці.

Відповідно до статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є діючою в Україні, встановлено, що високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка знаходиться у розділі 1, встановлює, що право кожного на життя охороняється законом.

Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Отже, зобов`язання України перед своїми громадянами щодо права на життя, до якого у контексті Конституції України входить і право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника (ст. 46 Конституції України), мають виконуватися у повному обсязі, право позивача на соціальний захист, а саме отримання грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди як членом сім`ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з втратою батька, завдає позивачу душевних та психологічних страждань, позивач позбавлена можливості спілкуватися з батьком близькою людиною, відчувати його турботу, любов, підтримку, також діти позивача позбавлені спілкування з їх дідусем, що тягне за собою порушення його нормальних життєвих зв`язків.

Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У зв`язку з чим, суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із встановленням причинного зв`язку смерті її батька та отриманими професійними захворюванні під час виконання ним трудових обов`язків, а також з істотності вимушених змін у життєвих стосунках позивача, її переживань та страждань, пов`язаних із втратою близької людини - батька.

Відповідно до положень статті 13 Закону України «Про охорону праці» саме на роботодавця покладено обов`язок створення на кожному робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці, відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог.

Крім того, суд вважає неприйнятними доводи представника відповідача щодо відсутності доказів заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди у зв`язку зі смертю батька доведений матеріалами справи. Позивач внаслідок втрати батька переживає нервові потрясіння, пов`язані з його смертю вона та діти позивача позбавлені любові своєї рідної людини та його підтримки та турботи.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Інші доводи представника відповідача зводяться до власної доказів, отриманих під час розгляду справи, тому суд не бере їх до уваги.

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд бере до уваги, що смерть батька позивача настала у зв`язку з професійним захворюванням, глибину та тривалість моральних страждань, оскільки смерть батька призвела до того, що позивач постійно перебуває у напруженому психічному стані, така втрата є невідворотною, та жодна людини не може замінити рідного батька, його любов та турботу, смертю батька, позивачу завдано глибокі моральні страждання, оскільки був порушений нормальний уклад її життя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) дійшла висновку про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Верховний Суд у постанові від 23 листопада 2022 року у справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22) вказав, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи при рівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня2022 року у справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21).

Виходячи з цих обставин, суд, беручи до уваги конкретні обставини по справі, невідворотність, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 300000 грн., що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості, та не приведе до безпідставного збагачення.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Вказана правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі №598/438/21.

У зв`язку із зазначеним, моральна шкода на користь позивача підлягає стягненню без утримання податку та обов`язкових платежів.

Розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 3000 грн.

Керуючись ст. 5,12,13, 81, 89, 258,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 300 000 (триста тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь держави судовий збір у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля", , місце знаходження: вул. Соборна, буд.76, м.Павлоград Дніпропетровська область.

Суддя А. О. Врона