Справа № 523/9336/23
Провадження №4-с/523/10/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2024 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Славинського А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одесі, скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на дії державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ярового Віталія Михайловича, за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» (далі ТОВ «УФК») звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ярового В.М. (далі за текстом державний виконавець Яровий В.М.) в якій посилаючись на те, що останнім під час примусового виконання виконавчого листа №523/15627/14-ц безпідставно було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 23.11.2022р. про стягнення з ОСОБА_1 на їх користь заборгованості за кредитним договором, просять скасувати вказану постанову.

Скарга мотивована тим, що державний виконавець стягнув з боржника ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 68284,26грн., в той час сума боргу за рішенням суду була визначена у доларах США, тобто на думку ТОВ «УФК» рішення суду фактично не виконано.

Представник ТОВ «УФК» не забезпечило участі свого представника у судовому засіданні.

Державний виконавець Яровий В.М. до судового засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Пояснення та/або заперечення з приводу скарги суду не надав.

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи неодноразово належним чином направлялись повідомлення за місцем його реєстрації. Згідно поштового повідомлення, адресат за місцем своєї реєстрації відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п.4 ч.8 ст.128 ЦПК).

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи неодноразово належним чином направлялись повідомлення за останнім відомим місцем її проживання. Згідно поштового повідомлення, адресат за такою адресою відсутня, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п.4 ч.8 ст.128 ЦПК).

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Отже, неявка сторін у справі, які були належним чином сповіщені про час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановивши фактичні обставини, дійшов наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.02.2015р. у справі №523/15627/14-ц в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» була стягнута заборгованість за кредитним договором № 0, у розмірі 5061,96 дол. США, що за курсом НБУ станом на 23.09.2014 року становить 68 284,36 грн. з яких: 5 043,73 дол. США, що за курсом НБУ станом на 23.09.2014 року становить 203 869,51 грн. - кредитна заборгованість, у тому числі прострочена заборгованість - 1268,65 дол. США за строк з 10.06.2014 року по 23.09.2014 року; 17,91 дол. США, що за курсом НБУ станом на 23.09.2014 року становить 241,59 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахована з 12.05.2014 року по 23.09.2014 року; 0,32 дол. США, що за курсом НБУ станом на 23.09.2014 року становить 4,32 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована з 12.05.2014 року по 23.09.2014 року.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005, код Банку 09807750) судовий збір у розмірі 682,84 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 10.12.2021р. було проведено заміну стягувача у виконанні рішення Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/15627/14-ц з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Постановою державного виконавця Ярового В.М. від 23.11.2022р. було закрито виконавче провадження №53708145 з примусового виконання виконавчого листа № 523/15627/14-ц на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Закриваючи виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 523/15627/14-ц державний виконавець Яровий В.М. виходив з того, що борг у розмірі 68284,36грн. стягнуто у повному обсязі.

Згідно статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно поштового повідомлення постанову державного виконавця від 23.11.2022р. отримано стягувачем ТОВ «УФК» 27.04.2023р.

Скаргу з оскарження постанови державного виконавця від 23.11.2022р. було направлено ТОВ «УФК» до Суворовського районного суду м. Одеси 04.05.2023р. (відмітка пошти про прийняття скарги), тобто у строк передбачений статтею 449 ЦПК України.

Перевіряючи доводи скарги на підставі наявних у справі доказів, суд виходить з наступного обґрунтування.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-УІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-УІІІ примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону №1404-УІІІ передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Згідно зі статтею 192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті

З огляду на зазначене, а також з урахуванням фабули резолютивної частини рішення суду, виконання за виконавчим листом №523/15627/14-ц повинне було здійснюватися в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до частини третьої цієї статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Як встановлено судом та вказано вище виконавче провадження № 53708145 було відкрито за виконавчим листом, виданим Суворовським районним судом міста Одеси на підставі рішення цього суду від 19.02.2015р. яким було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 5061,96 дол. США, що за курсом НБУ станом на 23.09.2014 року становило 68 284,36 грн.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, суд вирішив стягнути з боржників грошові кошти саме в іноземній валюті, що станом на 23.09.2014р. становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржників, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржників, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням судового рішення.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18).

Враховуючи викладене, державний виконавець зобов`язаний був під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, керуватися положеннями статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки між стягувачем та боржниками існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом в іноземній валюті - доларах США.

При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, боржник повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу.

Згідно з частиною другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.451 ЦПК України,

УХВАЛИВ

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на дії державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ярового Віталія Михайловича, за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати неправомырними дії державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ярового Віталія Михайловича в часині ухвалення постанови від 23.11.2022р. про закінчення виконавчого провадження №53708145.

Скасувати постанову державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ярового Віталія Михайловича від 23.11.2022р. у виконавчому провадженні №53708145 відносно боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня виготовлення повної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена та підписана суддею 16 лютого 2024р.

Суддя