Справа № 946/44/24
УХВАЛА

19 лютого 2024 року м. Кілія

Суддя Кілійського районного суду Одеської області Маслеников О.А.

розглянувши заяву

ОСОБА_1 ,

Заінтересована особа: Вища рада правосуддя

про

встановлення факту, що має юридичне значення

ВСТАНОВИВ:

14.02.2024 р. судді Кілійського районного суду Одеської області Масленикову О.А. в порядку ст. 33 ЦПК України передано заяву ОСОБА_1 , згідно якої вона просить суд встановити юридичний факт відсутність перебування Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області під злочинним контролем злочинної організації прокурора Сари О.В., починаючи з 01.06.2017 року.

Ознайомившись зі змістом поданої заяви, проаналізувавши релевантні джерела права, суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

При цьому, відповідно до п. 5 ч. 2 вказаної статті, справи встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження.

Загальний перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядаються судами, визначений у ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

А у частині другій вказаної статті ЦПК України зазначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

При цьому наведений в ч. 2 ст. 44 ЦПК України перелік не є вичерпним.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (п.11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Пунктом 1 частини 2 ст. 43 ЦПК України закріплено обов`язок учасників справи виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу.

Нецензурна лексика, образливі та лайливі слова, символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Використання учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій свідчать про очевидну неповагу до честі, гідності цих осіб з боку осіб, які такі дії вчиняють. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства, а також його завданню.

З огляду на це, вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною 3 статті 44 ЦПК України.

Юридичний факт, про встановлення якого просить заявник ОСОБА_1 , містить образливе твердження на адресу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, використання якого неприпустиме при оформленні, зокрема, заяви, поданої в порядку окремого провадження, оскільки положення ст. 44 ЦПК України, з огляду на структурне її розміщення в ЦПК України, розповсюджується на всі види порядки цивільного судочинства, передбачені ч. 2 ст. 19 ЦПК України, а тому розцінюється суддею при вирішенні питання про можливість відкриття провадження у справі, як зловживання процесуальними правами.

Обґрунтування заяви з використанням висловлювання, що відповідний факт необхідний заявникові для цілей звільнення відповідного суду з-під злочинного контролю прокурора Сари О.В., виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики, що, наприклад, у розумінні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) констатується як зловживання правом на подання заяви.

Так, ЄСПЛ застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ вказав на зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року, заява №67208/01, «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року, заяви №61164/00 і №18589/02, «Guntis Apinis проти Латвії» від 20 вересня 2011 року, заява №46549/06).

Враховуючи наведене, суддя приходить до висновку про допущення заявником ОСОБА_1 зловживання його процесуальними правами, а відтак і наявність підстав для повернення заяви на підставі частини 3 статті 44 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 44, 258-260, 293, 315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Вища рада правосуддя про встановлення факту, що має юридичне значення повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников