Справа № 404/9869/21
Номер провадження 2/404/2681/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Іванової Н.Ю.

при секретарі - Коцюбі Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 07 грудня 2012 року в розмірі 20 907,63 грн., які складаються з 17 127, 94 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 3 779, 69 грн. заборгованість за простроченими відсотками, та судові витрати у справі в розмірі 2 270 грн.

В обґрунтування позову вказував, що ОСОБА_1 з метою отримання кредитних коштів підписала заяву № б/н від 07 грудня 2012 року та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підписанням даної заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (договір). Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, однак відповідач зі своєї сторони порушила умови договору внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 17 листопада 2021 року становить 20 907,63 грн.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 січня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

17 січня 2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким вона просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відзив обґрунтовано тим, що 07 грудня 2012 року між позивачем та відповідачем була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку б/н. Згідно з цим документом, клієнт ( ОСОБА_1 ) виявила бажання оформити на своє ім`я картку «Карта «Універсальна». Разом з тим, в анкеті-заяві не вказано номер кредитної картки, яка повинна була бути видана відповідачу. В графі «бажаний кредитний ліміт» зазначено 2000 грн.

Анкета заява від 07 грудня 2012 року не містить посилання на конкретні умови кредитування, порядок та строк повернення кредиту, розмір відсотків, відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

В позовній заяви позивач також посилається на Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та витяг з «Тарифів». В той же час, відповідач не була ознайомлена з вищезгаданими документами, і не підписувала їх, а тому вони не можуть братися до уваги при розгляді справи.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду.

Як вказано в «анкеті заяві» про приєднання до Умов та Правил, надання банківських послуг у Приватбанку, клієнт ( ОСОБА_1 ) виявила бажання оформити на своє ім`я картку «Карта «Універсальна». Але у вказаній «анкеті-заві» немає підтверджень, що кредитна картка дійсно була видана. Тому що «виявив бажання отримати кредитну катку» і «отримав кредитну картку» - це фрази, абсолютно різні за своїм змістом.

Вказано, що позивач не надав жодних доказів, що відповідачу дійсно була видана кредитна картка «Універсальна». Позивач стверджує, що номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки. Але у згаданій довідці немає підпису клієнта ОСОБА_1 про отримання карток, а є лише печатка та підпис позивача. Тобто згадана довідка - це внутрішній документ банку. Цей документ жодним чином не може слугувати доказом отримання кредитних карток. Таким чином, всі твердження позивача щодо суми заборгованості базуються лише на припущеннях і не підлягають задоволенню.

Позивач вказує на наступну заборгованість відповідача: заборгованість за тілом кредиту 17127,94 грн. В той же час, не наведено жодних розрахунків, які б вказували на наявність саме такої суми боргу за тілом кредиту. Так, позивач неодноразово змінював кредитний ліміт на карті шляхом його збільшення, при цьому такі зміни відбувалися без узгодження з відповідачем. Позивачем не надано належних та допустимих доказів первісного розміру кредитного ліміту, не підтверджено згоди на зміну умов договору шляхом збільшення чи зменшення кредиту, які б містили підпис відповідача.

Позивач при цьому щомісячно здійснював (до листопада 2015 року - кожного останнього числа місяця, а починаючи з грудня 2015 року - кожного першого числа місяця) на карту платіж під назвою «списання відсотків за використання кредитного ліміту", штучно збільшуючи заборгованість. Разом за період 2014 - 2021 років 56588 грн. 41 коп. відсотків. В той же час, в «анкеті-заяві» від 07 грудня 2012 року відсутня умова про можливість нарахування відсотків за користування кредитними коштами, тому такі нарахування незаконні. Всі ці відсотки банк додавав не до заборгованості за відсотками, а до заборгованості за тілом, штучно збільшуючи тіло кредиту. Таким чином, сума тільки по відсотках (56588,41 грн.) значно перевищує загальну суму заборгованості, яку вказує банк в позовній заяві (20907,63 грн.). З цього можна зробити два висновки: позовні вимоги Приватбанку необґрунтовані та не відповідають дійсному стану речей, це вказує на те, що позивач після нарахування відсотків протиправно перевів їх в тіло кредиту.

Як вказано у виписці по рахунку, позивачем нараховувалися відсотки за користуванням кредитом, при цьому розмір відсотків постійно змінювався-стягувалося то 3.4%, то 3.5%. Але зміна відсотків за користування кредитом без згоди та без повідомлення позичальника є незаконним, бо відбувається порушення п. 4, 5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач просить стягнути з відповідача 3779 грн. 69 коп. заборгованості за відсотками. Враховуючи перерахунок відповідача, згідно з яким за весь час позивач нарахував аж 56588,41 грн. відсотків, взагалі незрозуміло - яким же чином позивач нарахував заборгованість по відсоткам. Враховуючи що позивачем в позовній заяві встановлено суму 20907, 63 грн., а загальна сума протиправних нарахувань в період з 2014 по 2021 роки складає 56588,41 грн., бачимо що якщо відкинути незаконні, виходить що у відповідача відсутні невиконані зобов`язання перед позивачем. Більше того, із-за незаконних нарахувань відбулося викривлення сумарного балансу. На даний момент переплата (на підставі поданої позивачем виписки по рахунку та на підставі зроблених відповідачем розрахунків) становить 56588 грн. 41 коп. - 20907грн. 63 коп. = 35680 грн. 78 коп.

Позивач надав документ під назвою «Паспорт споживчого кредиту» від 06 червня 2018 року, в якому начебто є підпис відповідача щодо погодження з нарахуванням відсотків за невиконання зобов`язань. Та навіть якщо припустити, що такий документ дійсно існує і він справжній, до моменту його підписання (до 06 червня 2018 року) позивачем вже було нараховано 30534,39 грн. відсотків. Позивач жодного разу не попереджував про можливість нарахування відсотків, і не надавав відповідачу виписку або розрахунок заборгованості, тому відповідач не знав і не міг знати про незаконні донарахування.

Щодо наданого розрахунку заборгованості, то у ньому вказана загальна сума боргу 11816,28 грн., з них 11522,87 грн. тіло і 586,82 грн. відсотки. Такі цифри значно розходяться з розміром заборгованості, заявленим позивачем в позовній заяві та у виписці по кредиту.

Як свідчить «Анкета-заява», підписана відповідачем, розмір кредитного ліміту був встановлений в розмірі 2 (дві) тисячі грн. Слід зауважити, що банк жодного разу не повідомив відповідача про зміну кредитного ліміту. В свою чергу, відповідач в «Анкеті-заяві» не давала своєї згоди та не просила збільшувати кредитний ліміт.

Банк жодного разу не ознайомив відповідача з своїми діями щодо зміни розміру кредитного ліміту, тоді як розмір кредиту - це одна із істотних умов договору, і вона не може бути змінена в односторонньому порядку, без узгодження з позичальником.

У довідці про зміну умов кредитування (там, де у хронологічному порядку вказані всі зміни кредитного ліміту), показники не співпадають із зазначеними у виписці показниками, а саме відсутня інформація про збільшення кредитного ліміту 26 жовтня 2016 року - до 20 000 грн.; 31 січня 2017 року - до 21 000 грн. Таким чином, останнє збільшення кредитного ліміту, зафіксоване у виписці по кредиту, це 19320 грн. від 14 липня 2015 р. Тобто позивач навіть теоретично не міг на протязі дії договору нараховувати борг, який би перевищував суму 19300 грн. Але як видно із виписки, на протязі досить тривалого періоду часу сума заборгованості зростала і до 20 тис. грн., і до 22 тис. грн., і навіть до 24 тис. грн. в квітні 2017 року. І на всю суму заявленої заборгованості позивач додатково нараховував відсотки за використання кредитного ліміту, що очевидно незаконно та не підлягає задоволенню.

Відповідач ніколи раніше не бачила документу піж назвою «Паспорт споживчого кредиту» і тим більше ніколи його не підписувала. В кінці цього документу є дата 06/06/2018, ініціали ОСОБА_1 та підпис. Але замість підпису відповідача стоїть якась закарлючка, яка взагалі не схожа на справжній підпис відповідача. В графі «Дата надання інформації» вказано дату 06 червня 2018 року; а в графі «Ця інформація зберігає чинність та є актуальною до» вказано дату 21 червня 2018 року.

Вважає вищезгаданий «Паспорт споживчого кредиту» діяв з 06 червня 2018 року по 21 червня 2018 року, і тільки в період з 06 по 21 червня відповідач мав можливість нараховувати відсотки і це за умови, що вказаний документ взагалі існував.

13 лютого 2023 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою останній просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідь на відзив обґрунтована тим, що кредитний договір між сторонами складено за принципом договору приєднання (ст.634 ЦК України). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на сайті банку та є загальнодоступними. Підписавши анкету позичальник погоджується виконувати зобов`язання, зазначені в Умовах та Правилах надання банківських послуг.

Відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку починаючи з 07 грудня 2012 року.

У постановах верховного Суду від 28.03.2019 у справі № 428/28731635/17 зроблено висновок, що підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» позичальник погоджується з даними умовами та правилами, які разом із заявою та зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Подібні за змістом правовідносини викладені в постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 755/2720/16-ц та від 17.04.2019 у справі № 666/388/16-ц.

Вказано, що банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Позов про визнання кредитного договору недійсним у встановленому порядку не заявлявся і предметом судового розгляду не був. Відсутні підстави для з`ясування обставин, за яких можливе визнання правочину недійсним у зв`язку із не підписанням паспорта споживчого кредиту, невідповідності даних у анкеті-заяві та встановлення будь яких висновків з приводу їх снування при вирішенні спору про стягнення заборгованості.

Представник позивача зазначає. що ним надано фото клієнта з карткою, виписку по картрахунку, які є підтвердженням, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картковий рахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувалась грошима. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Користуючись кредитними коштами відповідачу було добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсності.

Представник позивача, одночасно, з подачею до суду позовної зави, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином.

Фіксування судового засідання технічними засобами фіксації не здійснювалося у зв`язку з розглядом справи без учасників судового розгляду, за наявними матеріалами справи та у відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

07 грудня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що відповідач приєднується до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет та які разом з пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, примірник якого вона отримала шляхом самостійного роздрукування.

До позову банком додано Паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем 06 червня 2018 року , в якому визначено процентні ставки за користування кредитом.

Довідкою позивача підтверджено, що між сторонами було підписано кредитний договір б/н, за яким було надано відповідачу кредитні картки.

Згідно довідки позивача, старт карткового рахунку відбувся 07 грудня 2012 року. Цього ж дня було встановлено кредитний ліміт, який неодноразово змінювався.

Згідно розрахунку заборгованості відповідача перед АТ КБ «Приватбанк», станом на 17 листопада 2021 року, відповідач має заборгованість перед позивачем на суму 20 907,63 грн., які складаються з 17 127, 94 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 3 779, 69 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до виписки за договором за період з 07 грудня 2012 року по 01 серпня 2021 року відповідач користувалась коштами банку, здійснювала поповнення своєї картки. Станом на 01 серпня 2021 року залишок після операцій склав 20 907,63 грн.

До позову представником банку додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку ч.1 ст. 207 ЦК України.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства ч.2 ст. 207 ЦК України.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами ч.3 ст. 207 ЦК України.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ч.1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним - стаття 1055 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом встановлено, що відповідач з умовами договору погодилась. Підписанням цієї заяви визнала те, що приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», що розміщені в мережі Інтернет, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять змішаний договір. Також, відповідачем підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому визначено процентні ставки за користування кредитом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення коштів, оскільки відповідачем були порушені умови зобов`язання, обумовлені договором.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що ним не погоджувалися Умови та Правила надання банківських послуг, які мають мінливий характер та необхідність застосування правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц, так як у справі, що була предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, було встановлено, що в анкеті-заяві позичальника щодо приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не було зазначено відсоткової ставки за кредитом, так як у даній справі розмір процентної ставки за кредитом визначено. Суд також не бере до уваги посилання відповідача на те, що вона не підписувала паспорт споживчого кредиту, оскільки доказів такого не надано.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, надавши оцінку доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 07 грудня 2012 року у розмірі 20907,63 грн. станом на 17 листопада 2021 року.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати за сплату судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що судом прийнято рішення про задоволення позову в повному обсязі, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Керуючись ст.12,13,76,77,81,265,268,273,354 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

Позов, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 07 грудня 2012 року у розмірі 20907,63 грн. станом на 17 листопада 2021 року, а також 2 270 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, , рах. № НОМЕР_1 , МФО 305299.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 16.02.2024 року.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда