ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року

м. Київ

справа № 521/8287/21

провадження № 61-11867 св 22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Пророка В. В.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Сердюка В. В.,

учасники справи:

заявник (боржник у виконавчому провадженні)
-ОСОБА_1 ,
представник заявника
-адвокат Петренко Наталія Олегівна,
державний виконавець
-Другий Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місто Одеса),
заінтересована особа (стягувач у виконавчому провадженні)
-ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження справу, відкриту за скаргою ОСОБА_1 на дії, рішення, бездіяльність державного виконавця - Другого Суворовського відділу держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місто Одеса), заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 ,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 , якого представляє адвокат Петренко Наталія Олегівна, на ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 16 червня 2021 року, постановлену суддею Бобуйком І. А., та постанову Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року, прийняту колегією суддів у складі Драгомерецького М. М., Дришлюка А. І., Громіка Р. Д.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії, рішення, бездіяльність державного виконавця - Другого Суворовського відділу держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місто Одеса) (далі - Державний виконавець), у якій просив:

1.1. зупинити реалізацію майна в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 (далі - ВП № НОМЕР_2), а саме - автомобіля «SUZUKI» державний номер НОМЕР_1 (далі - спірний автомобіль), який описаний та арештований, переданий на зберігання представникам Державного підприємства «СЕТАМ»;

1.2. витребувати у Державного виконавця матеріали ВП № НОМЕР_2;

1.3. витребувати у Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради інформацію та відомості щодо надання допомоги у зв`язку з несплатою аліментів ОСОБА_2 з 2015 року;

1.4. визнати неправомірними та скасувати розрахунки Державного виконавця заборгованості ОСОБА_1 по аліментам в межах ВП № НОМЕР_2, а саме: розрахунок заборгованості по аліментам від 23 травня 2018 року; розрахунок заборгованості по аліментам від 14 червня 2018 року; розрахунок заборгованості по аліментам від 26 лютого 2018 року; розрахунок заборгованості по аліментам від 05 липня 2017 року; розрахунок заборгованості по аліментам від 11 травня 2016 року; розрахунок заборгованості по аліментам від 11 січня 2019 року; розрахунок заборгованості по аліментам від 02 вересня 2018 року; розрахунок заборгованості по аліментам від 18 травня 2021 року;

1.5. визнати неправомірними та скасувати розрахунок Державного виконавця нарахування від 26 травня 2021 року виконавчого збору в межах ВП № НОМЕР_2;

1.6. визнати неправомірними та скасувати постанови Державного виконавця в межах ВП НОМЕР_2: від 26 травня 2021 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності; від 18 травня 2021 року про визначення розміру додаткового авансування; від 12 квітня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; від 20 березня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; від 18 травня 2021 року про опис та арешт майна (коштів) боржника;

1.7. визначити розмір заборгованості по аліментам ОСОБА_1 у сумі 48 900,83 грн.

2. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що 25 липня 2015 року Малиновським районним судом міста Одеси у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів було ухвалене рішення, яке набуло законної сили та передбачає стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму - для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 02 липня 2015 року й до досягнення повноліття цими дітьми. Відповідний виконавчий лист про стягнення аліментів на дітей був направлений до Державного виконавця. На підставі цього виконавчого листа було відкрите ВП № НОМЕР_2.

3. Про наявність заборгованості зі сплати зазначених аліментів заявнику не було відомо, оскільки розрахунки заборгованості від Державного виконавця він не отримував, і дізнався він про неї лише після ознайомлення з матеріалами ВП № НОМЕР_2 - 26 травня 2021 року. До органів Державної виконавчої служби його викликали лише один раз у 2017 році. Згідно ж із отриманим ним розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 18 травня 2021 року його заборгованість складає - 112 134,38 грн, що на 63 233,17 грн більше, ніж має бути, оскільки Державний виконавець використовує невірні дані.

4. Заявник не працює, доглядає за своєю матір`ю похилого віку (84 роки), яка має різноманітні захворювання, зокрема рак 4 ступеня, перелом шийки стегна, та є інвалідом, не здатна самостійно пересуватись. Єдиним джерелом коштів заявника є допомога Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради.

5. У зв'язку із зазначеним заявник також вважає, що незаконними, є постанови Державного виконавця в межах ВП НОМЕР_2: про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 26 травня 2021 року; про визначення розміру додаткового авансування від 18 травня 2021 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 12 квітня 2019 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 20 березня 2019 року; про опис та арешт майна (коштів) боржника від 18 травня 2021 року.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

6. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 16 червня 2021 року, крім іншого, витребувані у Державного виконавця матеріали ВП № НОМЕР_2. У задоволенні клопотання про витребування вище зазначеної інформації у Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради відмовлено, оскільки ця інформація є доступною для заявника й він самостійно може звернутися з відповідним запитом до цього державного органу. Також відмовлено у задоволенні клопотання щодо зупинення реалізації майна заявника в межах ВП № НОМЕР_2.

7. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 16 червня 2021 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року, у задоволенні скарги відмовлено.

8. Суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали справи та ВП № НОМЕР_2 підтверджують той факт, що дії державного виконавця Анасімової А. В. (далі також - Державний виконавець) під час виконання рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 липня 2015 року у цивільній справі № 521/10724/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відповідають нормам чинного законодавства.

9. Оскільки заявник не надав Державному виконавцю довідки з місця роботи щодо свого заробітку, Державний виконавець вірно звернувся до даних Головного управління статистики у місті Одесі щодо середньомісячної заробітної плати заявника, проводячи відповідні розрахунки заборгованості.

10. Також суд першої інстанції зазначив у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, що на підставі матеріалів справи встановив, що заявник знав про власну заборгованість, яка утворилась з 2015 року по 2021 рік, сам подав заяву до Державного виконавця, у якій просив нарахувати йому аліменти по середньомісячній зарплаті по регіону, частково оплачував заборгованість у різні періоди, про що свідчать чеки від 03 березня 2016 року, 14 березня 2016 року, 15 вересня 2016 року, 09 жовтня 2017 року.

11. Суд першої інстанції дійшов висновку, що заявник намагався ввести суд в оману стверджуючи, що йому стало відомо про заборгованість за виконавчим листом від 21 серпня 2015 року у справі № 521/10724/15-ц лише 26 травня 2021 року, а тому заявник пропустив десятиденний строк на оскарження дії Державного виконавця, що передбачений статтею 448 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (в актуальній редакції далі - ЦПК України) щодо його розрахунків заборгованості заявника зі сплати аліментів.

12. Ухвалення Державним виконавцем постанов про: призначення суб`єкта оціночної діяльності від 26 травня 2021 року, визначення розміру додаткового авансування від 18 травня 2021 року, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 12 квітня 2019 року, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 20 березня 2019 року, про опис та арешт майна (коштів) боржника від 18 травня 2021 року, які направлялись боржнику за місцем його реєстрації, є правомірними та такими, що вчиненні з метою виконання відповідного судового рішення.

13. Оскільки дії Державного виконавця в рамках ВП № НОМЕР_2 є правомірними та відповідають чинному законодавству Державний виконавець правомірно нарахував виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягає примусовому стягненню, відповідно до статті 27 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в актуальній редакції далі - Закон про виконавче провадження).

14. Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, уточнивши, що Державний виконавець при проведенні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 18 травня 2021 року діяв відповідно до вимог чинного законодавства. А щодо оскарження інших розрахунків Державного виконавця заборгованості зі сплати аліментів, то заявник пропустив строк, передбачений статтею 449 ЦПК України. Клопотання про поновлення цього строку заявник не подавав, доказів поважності причин пропуску відповідного строку не надав.

15. Усі докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції дотримані норми матеріального і процесуального права.

16. Також апеляційний суд послався на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої суд не обов'язково має давати відповідь у судовому рішенні на абсолютно усі аргументи сторін, якщо він дав відповідь на ключові аргументи, відповідно до яких визначається вирішення справи по суті.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

17. 27 липня 2015 року Малиновським районним судом міста Одеси у справі № 521/10724/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів ухвалене рішення (набуло законної сили), яким позовні вимоги задоволені частково, а саме: вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму - для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 02 липня 2015 року й до досягнення повноліття цими дітьми, в іншій частині позову - відмовлено. Виконавчий лист від 21 серпня 2015 року у справі № 521/10724/15-ц щодо стягнення відповідних аліментів на дітей був направлений до Державної виконавчої служби України. На його підставі відкрите ВП № НОМЕР_2. Виконавчі дії у ВП № НОМЕР_3 здійснював Державний виконавець в особі Анісімової А. В.

18. Відповідно до змісту мотивувальних частин оскаржуваних судових рішень суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що заявник не надав інформацію Державному виконавцю про власні доходи (довідки з місця роботи), хоча про необхідність надання відповідної інформації йому було повідомлено через представника - відповідне прохання представник навіть долучив до скарги заявника у цій справі. Державний виконавець, здійснюючи розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, виходив із даних Головного управління статистики у місті Одесі щодо середньомісячної заробітної плати.

19. Суд першої інстанції констатував наявність в матеріалах ВП № НОМЕР_3 наступних документів:

1) відомості про направлення відповідного розрахунку боржнику від 18 грудня 2015 року № 11692;

2) заява від 05 лютого 2016 року, у якій ОСОБА_1 просить долучити до матеріалів ВП № НОМЕР_3 копію рішення суду від 24 грудня 2010 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів;

3) заява боржника від 16 березня 2016 року, у якій ОСОБА_1 просить долучити до матеріалів ВП № НОМЕР_3 копії чеків про сплату аліментів на суми 1 000,00 грн та 4 000,00 грн;

4) заява ОСОБА_1 від 28 квітня 2016 року, у якій він просить нарахувати йому аліменти по середньомісячній зарплаті по регіону та просить долучити до матеріалів ВП № НОМЕР_3 ухвалу про роз`яснення рішення суду від 18 квітня 2016 року;

5) заява від 09 березня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_1 надає довідку, яку просить долучити до матеріалів ВП № НОМЕР_3, копію чеку про сплату аліментів на суму 1 000,00 гривень, рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 07 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів;

6) заява від 31 липня 2018 року, у якій ОСОБА_1 повідомляє, що отримує дохід у вигляді соціальної виплати, та просить долучити чеки про сплату аліментів на суми 2 000,00 грн, 1 000,00 грн, 4 000,00 грн, 1 200 грн.

20. ОСОБА_1 частково оплачував заборгованість зі сплати аліментів у різні періоди, про що свідчать чеки від 03 березня 2016 року, 14 березня 2016 року, 15 вересня 2016 року та 09 жовтня 2017 року.

21. Відповідно до змісту ухвали Малиновського районного суду міста Одеси від 16 червня 2021 року заявник у судовому засіданні підтримав вимоги своєї відповідної скарги, у тому числі щодо скасування розрахунків його заборгованості за аліментами та прийняття до уваги його власного розрахунку відповідної заборгованості, а Державний виконавець та ОСОБА_2 у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні скарги заявника.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

22. У листопаді 2022 року Петренко Н. О. , яка представляє ОСОБА_1 , звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 16 червня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким його скаргу задовольнити.

Рух справи у суді касаційної інстанції

23. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року, крім іншого, відкрите касаційне провадження у справі.

24. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2023 року справа призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.

25. 24 січня 2024 року справа розподілена колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Сердюка В. В.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

26. З урахуванням змісту касаційної скарги ОСОБА_1 оскаржує зазначені судові рішення на підставі пунктів 1 та 4 (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України) частини другої статті 389 ЦПК України.

27. На переконання заявника ані суд першої інстанції, ані суд апеляційної інстанції не дослідили та не дали належної оцінки розрахунку заборгованості у цій справі, проігнорувавши доводи заявника, розглянули справу формально та поверхнево, без належного дослідження доказів та матеріалів справи. Зокрема, заявник вказує на те, що повідомляв своєю заявою від 27 жовтня 2017 року Державного виконавця про те, що його джерелом доходу є виплати Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради у зв'язку із доглядом заявника за його хворою матір'ю. Суди попередніх інстанцій цьому не надали жодної оцінки та безпідставно дійшли висновку, що він не повідомляв Державного виконавця про джерела свого доходу.

28. Зокрема заявник вважає, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року та від 11 жовтня 2019 року у справі № 910/22695/13, від 07 липня 2022 року у справі № 918/539/16, вирішуючи питання здійснення повідомлення заявника Державним виконавцем про розрахунки його заборгованості та прийняття оскаржуваних постанов в межах ВП № НОМЕР_3, про обізнаність заявника щодо розміру визначеної Державним виконавцем його заборгованості зі сплати аліментів та моменту, коли заявник дізнався про порушення, на його думку, його прав Державним виконавцем. Обізнаність заявника про існування ВП № НОМЕР_3, заяви заявника до Державного виконавця з окремих питань ВП № НОМЕР_3, яким суди попередніх інстанцій надали некоректне інтерпретування, часткове виконання відповідного рішення суду самі по собі не доводять виконання Державним виконавцем обов'язку щодо повідомлення заявника про хід цього виконавчого провадження та направлення йому документів цього виконавчого провадження, не можуть бути прирівняні до таких дій Державного виконавця. А тому заявник правомірно протягом десяти днів з моменту, коли дізнався про порушення, на його думку, його прав Державним виконавцем 26 травня 2021 року, звернувся до суду з відповідною скаргою.

29. Зміст заяви заявника від 28 квітня 2016 року до Державного виконавця, на яку послався суд першої інстанції, не відповідає тому змісту, яким наділив її суд. Заявник вважає, що у цій заяві відсутнє його прохання здійснювати нарахування йому аліментів по середньомісячній зарплаті по регіону.

30. Також заявник вважає, що якщо оскаржувані розрахунки його заборгованості зі сплати аліментів будуть визнані неправомірними та скасованими, то це є підставою для скасування усіх постанов Державного виконавця у ВП № НОМЕР_3, про скасування яких він просить у своїй відповідній скарзі.

31. Верховний Суд не бере до уваги ті доводи, які не стосуються касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень у межах вимог, встановлених статтею 400 ЦПК України. Зокрема, питання про розстрочку сплати заборгованості за аліментами, зменшення розміру самих аліментів, чи повне або часткове звільнення від сплати аліментів здійснюється судом у порядку позовного провадження відповідно до статей 192 та 197 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року № 2947-III (в актуальній редакції далі - СК України), а не судового нагляду за виконанням судового рішення в межах розгляду скарги, поданої відповідно до статті 447 ЦПК України.

(2) Позиція інших учасників справи

32. Інші учасники справи правом на подання заперечення (відзиву; пояснень) на касаційну скаргу не скористалися.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

33. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України).

34. Глава 5 ЦПК України присвячена врегулюванню питання доказів та доказування. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.

35. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

36. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина друга статті 367 ЦПК України).

37. Підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у певних випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (згідно із пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Також, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України.

38. Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частини перша та друга статті 400 ЦПК України).

39. Згідно із частиною третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України (пункт 1).

40. Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи (згідно із частиною першою статті 447 ЦПК України).

41. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).

42. Пункт «а» частини першої статті 449 ЦПК України передбачає, що скарга, передбачена частиною першою статті 447 ЦПК України, може бути подана до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. При цьому частина друга цієї статті ЦПК України уточнює, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлений судом.

43. Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України (частина перша статті 81 СК України).

44. За загальним правилом, передбаченим статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

45. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина перша статті 180 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України).

46. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина друга статті 182 СК України).

47. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частина третя статті 182 СК України).

48. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України (згідно із частиною першою статті 192 СК України).

49. Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном (частина перша статті 195 СК України).

50. Відповідно до частини другої статті 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

51. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).

52. З урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (частини перша та друга статті 197 СК України).

53. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина друга статті 27 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в актуальній редакції далі - Закон про виконавче провадження).

54. Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення (частина перша статті 28 Закону про виконавче провадження).

55. Документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв`язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку, вважаються врученими, за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами (абзац третій частини четвертої статті 28 Закону про виконавче провадження).

56. Виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам, іншим учасникам виконавчого провадження, також адміністрації підприємства, установи, організації, фізичній особі - підприємцю під розписку (частина п`ята статті 28 Закону про виконавче провадження).

57. Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (частина перша статті 70 Закону про виконавче провадження).

58. Стаття 71 Закону про виконавче провадження регулює порядок стягнення аліментів, у тому числі визначення Державним виконавцем такої заборгованості відповідно до СК України.

59. Встановлені належним чином судами попередніх інстанцій обставини цієї справи вказують на наявність спору щодо розміру заборгованості за аліментами, що відповідно до вимог частини третьої статті 195 СК України покладало обов'язок на суд першої інстанції перевірити належним чином усі докази та здійснити правильний розрахунок цієї заборгованості.

60. З урахуванням матеріалів справи, щодо переліку документів з ВП № НОМЕР_3, зазначених у пункті 19 цієї постанови Верховного Суду, на який послався суд першої інстанції як на доказ того, що заявник був обізнаний про заявлені ним порушення Державним виконавцем його прав та сам вимагав розрахунку йому розміру аліментів відповідно до середньомісячної заробітної плати по регіону, Верховний Суд зазначає наступне:

60.1. В матеріалах справи міститься додана Державним виконавцем до свого відзиву копія «Розрахунку заборгованості по аліментам № В-29/653», на якому міститься позначка «11693/18.12.2015» та адресатом зазначений заявник. Інших відомостей «про направлення відповідного розрахунку боржнику від 18 грудня 2015 року № 11692» матеріали справи не містять. В матеріалах справи міститься копія листа Державного виконавця від 18 грудня 2015 року № 11692 на ім'я ОСОБА_2 , яким її повідомляють про те, що на її заяву [без вказівки реквізитів цієї заяви та змісту] їй спрямований пакет документів [без визначення того, про які саме документи йде мова] до відому, а також про її право звернутись до правоохоронних органів щодо відкриття кримінального провадження через ухилення від спати аліментів на утримання дітей. На цій копії листа, адресованого ОСОБА_2 , зокрема міститься позначка від 31 березня 2016 року «отримано на руки» з підписом заявника. Отже, суд першої інстанції не надав належних пояснень того, яким чином він дійшов відповідного висновку та на підставі якого конкретного та реального доказу, яким чином та який саме доказ доводить факт отримання цього розрахунку заявником.

60.2. У матеріалах справи дійсно міститься заява заявника від 05 лютого 2016 року, адресована Державному виконавцю, у якій він просить залучити до матеріалів [невизначеної] справи копію судового рішення від 24 грудня 2010 року у справі № 2-829/2010 з додаванням копії частини цього судового рішення. Відповідно до змісту цього судового рішення ця справа стосується стягнення з заявника аліментів іншою жінкою на їх спільну дитину, про яку у ВП № НОМЕР_3 мова не йде. Суд першої інстанції не пояснив яке преюдиційне значення для цієї справи має відповідна часткова копія судового рішення від 24 грудня 2010 року, яким чином вона доводить ті висновки, які суд першої інстанції зробив посилаючись на факт наявності у ВП № НОМЕР_3 цього листа з проханням долучити цю копію судового рішення.

60.3. Суд першої інстанції не пояснив яким чином на підставі заяви заявника від 14 березня 2016 року, на якій проставлена штемпельна дата «16 березня 2016» з нечітким номером без вказівки чи це є вхідний реєстраційний номер, у якій він звертається до Державного виконавця з проханням видати йому довідку про сплату аліментів ОСОБА_2 та до якої додає копії двох відповідних чеків, про які зазначив суд першої інстанції, підтверджують вчасне ознайомлення заявника хоч з одним з розрахунків заборгованості, які він оскаржує.

60.4. Суд першої інстанції не пояснив належним чином як заява заявника від 27 квітня 2016 року, зареєстрована Державним виконавцем 28 квітня 2016 року, у якій заявник вказує на свою незгоду з невизначеним (у тому числі щодо дати його здійснення) розрахунком заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 та зазначив, що він вважає, що рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 липня 2015 року у справі № 521/10724/15-ц стосується його доходу, яким є середньомісячна заробітна плата по регіону, а відтак має бути зроблений перерахунок заборгованості, підтверджує висновки, які суд першої інстанції зробив у цій справі щодо конкретних оскаржуваних заявником розрахунків.

60.5. У матеріалах справи міститься додана Державним виконавцем до свого відзиву копія заяви заявника на якій зазначена дата заяви «03.03.2016» та штемпельна дата «09 березня 2016 року» з номером «2015/06-37/29» без вказівки чи це є вхідний реєстраційний номер. Відповідно до цієї заяви заявник просить Державного виконавця долучити до матеріалів невстановленої справи копію чека щодо сплати аліментів на суму 1000 грн та копію рішення суду від 07 грудня 2015 року у справі № 523/10799/15-ц щодо стягнення аліментів з заявника на користь його матері. Заява заявника від 09 березня 2018 року з відповідним змістом у матеріалах справи відсутня та не відомо про долучення якої довідки, про яку вказав суд першої інстанції, встановлюючи обставини справи, йдеться. З висновків суду першої інстанції з приводу аналізу цього доказу незрозуміло також: про які саме аліменти у сумі 1 000,00 грн йде мова, оскільки у чеку вказано лише про поповнення картки, номер якої частково прихований; які саме преюдиційні обставини, якщо такі є, встановив суд першої інстанції на підставі судового рішення від 07 грудня 2015 року у справі № 523/10799/15-ц та яким чином ці документи доводять обізнаність заявника про порушення заявленого ним порушення Державним виконавцем його прав, дату з якої він дізнався про відповідне. У цьому судовому рішенні подібні факти не встановлені. Відповідно до цього судового рішення заборгованість заявника зі сплати аліментів, встановлена в межах ВП № НОМЕР_3, взагалі не розглядалась судом.

60.6. У матеріалах справи міститься заява від імені заявника від 30 липня 2018 року, адресована Державному виконавцю, яка отримана 31 липня 2018 року, у якій заявник просить долучити до матеріалів невстановленої справи довідку про доходи та компенсацію за надання соціальних послуг інваліду 1 групи, а також довідку «державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям». При цьому з матеріалів справи незрозуміло які саме довідки, з тих, що у ній містяться додав заявник разом із цією заявою. Інші заяви заявника від 30 чи 31 липня 2018 року щодо долучення чеків про сплату аліментів у матеріалах справи відсутні. Отже, незрозуміло на підставі якої саме заяви суд першої інстанції зробив вище зазначений висновок про обізнаність заявника з розрахунками його заборгованості та датою такої обізнаності.

61. Матеріали справи містять лише певні розрахунки Державного виконавця, у яких заявник зазначений адресатом та деякі інші аналогічні листи, але незрозуміло на якій підставі суд першої інстанції дійшов висновку, що факт отримання їх заявником є доведеним.

62. Встановлюючи обставини справи на підставі наявних доказів у матеріалах справи суд першої інстанції вказав на те, що заявник здійснював певні платежі на користь ОСОБА_2 , про що свідчать чеки від 03 березня 2016 року, 14 березня 2016 року, 15 вересня 2016 року та 09 жовтня 2017 року. Разом з тим у матеріалах наявні й інші аналогічні чеки датовані іншими датами, яким суд першої інстанції ніякої оцінки не надавав.

63. Суд першої інстанції вказав, що він встановив, що заявник не надавав Державному виконавцю дані про власні доходи, хоча йому про це було повідомлено через його представника та відповідне прохання представник навіть долучив до скарги. Разом з цим, відповідно до матеріалів справи це твердження міститься у відзиві Державного виконавця на відповідну скаргу, але суд першої інстанції не вказав на підставі яких реальних доказів він встановив факт отримання такого прохання заявником. Разом з тим відповідно до матеріалів справи скаргу заявник подав особисто до суду першої інстанції.

64. Необхідно приймати до уваги, що заявник вважає порушеними свої права, зокрема помилковим, на його думку, розрахунком його заборгованості зі сплати аліментів, а тому факт його загальної обізнаності або визнання наявності у нього заборгованості зі сплати аліментів не може бути підтвердженням його ознайомлення (обізнаності) з конкретним розрахунком такої заборгованості, з яким він не згоден, якщо не буде доведено належним чином, що він з цим розрахунком був ознайомлений.

65. Суд першої інстанції, навівши факт наявності зазначених документів у ВП № НОМЕР_3, по суті не надав їм належної правової оцінки та не вказав яким саме чином ці документи самі по собі доводять те, що заявник дізнався про конкретні розрахунки заборгованості, з якими він не згоден з точки зору визначеного розміру цієї заборгованості, а не факту її наявності як такої, не 26 травня 2021 року.Крім того, дійшовши висновку про те, що заявник дізнався про заявлене порушення ним своїх прав Державним виконавцем не 26 травня 2021 року суд першої інстанції взагалі не встановлював дату, коли заявник, на думку суду, дізнався про відповідне порушення своїх прав.

66. Апеляційний суд зазначених недоліків оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції не усунув. Фактично суди попередніх інстанцій погодились з оскаржуваними розрахунками Державного виконавця не здійснивши їх реальної перевірки.

67. Верховний Суд у своїх постановах від 09 жовтня 2019 року та від 11 жовтня 2019 року у справі № 910/22695/13, зазначив, а у постанові від 07 липня 2022 року у справі № 918/539/16 підтримав, що про належну реалізацію права сторони у виконавчому провадженні щодо обізнаності про стан виконавчого провадження можна говорити лише у випадку вчинення виконавцем дій, спрямованих на надсилання документів у встановленому Законом про виконавче провадження порядку. При цьому за відсутності обов`язку у сторін виконавчого провадження відстежувати автоматизовану систему виконавчого провадження та за відсутності доказів направлення виконавцем постанови про вчинення дії у виконавчому провадженні (документа виконавчого провадження), висновки судів про неповажність пропуску відповідного процесуального строку та про залишення скарги без розгляду будуть передчасними, якщо інше не доведено. У цій справі відповідно до неповного встановлення обставин справи сам висновок про те, що заявник дізнався про заявлене порушення Державним виконавцем раніше за 26 травня 2021 року є передчасним.

68. Враховуючи зазначене, Верховний Суд вважає, що оскаржувані судові рішення не можуть в повній мірі відповідати вимогам статті 263 (законність і обґрунтованість судового рішення) ЦПК України.

69. Верховний Суд відповідно до наявного стану досліджених судами попередніх інстанцій доказів у справі та встановлених ними обставин справи згідно із приписами статті 400 ЦПК України позбавлений процесуальної можливості задовольнити вимогу касаційної скарги у частині нового рішення щодо розрахунку заборгованості заявника зі сплати аліментів, як і встановити правильність чи помилковість розрахунків Державного виконавця щодо заборгованості заявника зі сплати аліментів.

70. Враховуючи зазначене, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність скасувати оскаржувані судові рішення у частині відмови визнати неправомірними та скасувати розрахунки Державного виконавця заборгованості заявника зі сплати аліментів за рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 27 липня 2015 року у справі № 521/10724/15-ц. Оскільки відповідно до статті 27 Закону про виконавче провадження розрахунок виконавчого збору у ВП № НОМЕР_3 здійснюється на базі загальної суми, яка підлягає примусовому стягненню, у частині вимоги заявника про визнання цього розрахунку Державного виконавця від 26 травня 2021 року та його скасування оскаржувані судові рішення також підлягають скасуванню. При цьому Верховний Суд звертає увагу, що заявник не погоджується з розрахунком його заборгованості зі сплати аліментів, але не стверджує про відсутність цієї заборгованості та не довів її відсутність. У зв'язку з цим у Верховного Суду на підставі сформульованих заявником аргументів відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень у іншій їх частині, а тому у цій іншій частині оскаржувані судові рішення Верховний Суд залишає без змін.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(2.1) Щодо суті касаційної скарги

71. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду (пункт 2 частини першої статті 409 ЦПК України).

72. Частина третя статті 411 ЦПК України передбачає підстави для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд за умови порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

73. На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи, висновків судів попередніх інстанцій Верховний Суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити касаційну скаргу заявника - скасувати ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 16 червня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року у частині відмови у задоволенні вимог скарги заявника щодо визнання неправомірними та скасування розрахунків Державного виконавця заборгованості заявника зі сплати аліментів за рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 27 липня 2015 року у справі № 521/10724/15-ц та щодо визнання неправомірним та скасування розрахунку Державного виконавця від 26 травня 2021 року нарахування виконавчого збору у ВП № НОМЕР_3 - у цій частині справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншій частині оскаржувані судові рішення залишити без змін.

(2.2) Щодо дій, які повинен виконати суд першої інстанції

74. Належним чином дослідивши та оцінивши всі докази у цій справі визначити правильний розрахунок заборгованості заявника зі сплати аліментів, щодо якої виник спір. Здійснити розподіл судових витрат.

(2.3) Щодо судових витрат

75. Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника (частина перша статті 452 ЦПК України).

76. Оскільки Верховний Суд направляє справу на новий розгляд до суду першої інстанції щодо окремої частини вимог скарги заявника остаточний розподіл судових витрат у цій справі Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Частково задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_1 .

2. Скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року та ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 16 червня 2021 року у частині відмови у задоволенні вимог скарги ОСОБА_8 щодо визнання неправомірними та скасування розрахунків Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місто Одеса) від 11 травня 2016 року,від 05 липня 2017 року,від 26 лютого 2018 року,від 23 травня 2018 року, від 14 червня 2018 року, від 02 вересня 2018 року, від 11 січня 2019 року та від 18 травня 2021 року його заборгованості зі сплати аліментів за рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 27 липня 2015 року у справі № 521/10724/15-ц у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 та щодо визнання неправомірним та скасування розрахунку зазначеного виконавчого органу від 26 травня 2021 року нарахування виконавчого збору у цьому виконавчому провадженні - у цій частині справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. В решті постанову Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року та ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 16 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

В. В. Сердюк