ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/661/24 Справа № 199/3865/23 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лопатіної М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Конкорд" в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "АКБ "Конкорд" Горошової Світлани Василівни

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Конкорд" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2023 року АТ "АКБ "Конкорд" звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 17 травня 2018 року між сторонами укладено кредитний договір №175134-МПК про надання кредитних коштів шляхом безготівкового зарахування коштів на картковий рахунок у розмірі 10204,00 грн. терміном на 24 місяці з щомісячною оплатою 45 процентів річних.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, тому станом на 19 березня 2023 року утворилася заборгованість за договором №175134-МПК у розмірі 47318,66 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 10204,00 грн., заборгованість за процентами - 656,55 грн., плата за супроводження простроченої заборгованості - 18520,81 грн., пеня - 17937,30 грн., яку позивач просив стягнути із відповідача та судові витрати.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року позовні вимоги АТ "АКБ "Конкорд" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "АКБ "Конкорд" заборгованість за кредитним договором № 46475-МПК від 17 травня 2018 року, яка складається із заборгованості за кредитом - 10204,00 грн., заборгованості по процентам - 656,55 грн., а також витрати у справі, що складаються з судового збору у розмірі 2684,00 грн., а всього 13544,55 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту та заборгованості по процентам за користування кредитом, оскільки фактично отримані та використані останньою кошти в добровільному порядку не повернуті. Відмовляючи у задоволенні вимоги позивача про стягнення заборгованості за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та пені, суд виходив із того, що вони є не доведеними належними та допустимими й достатніми доказами, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, надані банком публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ "АКБ "Конкорд" не містить підпису відповідача та доказів того, що саме така редакція договору та тарифів діяла на момент укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору № 46475-МПК від 17 травня 2018 та в подальшому їх умови не змінювались, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Не погодившись з рішенням суду в частині залишених без задоволення вимог про стягнення заборгованості за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та пені, АТ "АКБ "Конкорд" звернулося з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду в оскарженій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що залишаючи без задоволення заявлені вимоги про стягнення заборгованості за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та пені, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідач отримала кредитні кошти та не лише користувалася ними, а й визнала укладення договору, вчинивши дії, спрямовані на його виконання. Зазначає, що всі умови та тарифи були погоджені сторонами, у зв`язку із чим суд дійшов передчасного висновку про наявність підстав для залишення без задоволення вимог в цій частині.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині вимог про стягнення заборгованості за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та пені, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що 17 травня 2018 року між між сторонами було укладено кредитний договір №175134-МПК про надання кредитних коштів шляхом безготівкового зарахування коштів на картковий рахунок у розмірі 10204,00 грн., терміном на 24 місяці з щомісячною оплатою процентів (45 % річних).

На виконання взятих на себе зобов`язань за договором №175134-МПК від 17 травня 2018 позивач надав кредит відповідачу в межах встановленого ліміту у розмірі 10204,00 грн. шляхом видачі кредиту на картковий рахунок, що підтверджуються випискою по особовому рахунку.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 19 березня 2023 року утворилася заборгованість за договором №175134-МПК у розмірі 47318,66 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 10204,00 грн., заборгованість за процентами - 656,55 грн., плата за супроводження простроченої заборгованості - 18520,81 грн., пеня - 17937,30 грн.

Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «АКБ «Конкорд»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1,2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за супроводження простроченої заборгованості у розмірі 18520,81 грн. та пені у розмірі 17937,30 грн., посилався на публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ "АКБ "Конкорд", як невід`ємну частину укладеного між банком та відповідачем договору.

Судом встановлено, що у заяві про надання кредиту/кредитний договір № 46475-МПК від 17 травня 2018 року, яка була підписана відповідачем не містяться умови щодо зобов`язань позичальника по сплаті платежів за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості, санкцій за порушення зобов`язань за кредитним договором, порядок та строки таких нарахувань.

Як вбачається з наданого позивачем до позовної заяви публічного договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ "АКБ "Конкорд", даний документ не містить підпису відповідача та доказів того, що саме така редакція договору та тарифів діяла на момент укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору № 46475-МПК від 17 травня 2018 року та в подальшому їх умови не змінювались, матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надану редакцію публічного договору розуміла відповідач, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про надання кредиту/кредитний договір № 46475-МПК від 17 травня 2018 року, а також відсутність у підписаних позичальником заяві про надання кредиту та розрахунку сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки погоджених позичальником умов розміру вартості послуги за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та санкцій за порушення зобов`язань, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що при укладені договору сторони не обумовили у письмовому вигляді умови кредитування, а саме розмір вартості послуги за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та санкції за порушення зобов`язань, порядок та розмір їх нарахування.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII "Про захист прав споживачів").

Згідно з пунктом 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Таким чином, в даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору із ОСОБА_1 позивач дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16 серпня 2019 року у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18).

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для стягнення з відповідача заборгованості за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та пені, оскільки вказані вимоги є не доведеними належними та допустимими й достатніми доказами, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, надані банком публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ "АКБ "Конкорд" не містить підпису відповідача та доказів того, що саме така редакція договору та тарифів діяла на момент укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору № 46475-МПК від 17 травня 2018 та в подальшому їх умови не змінювались, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив дійсні обставини справи та дійшов невірного висновку суду в оскарженій частині, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані позивачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно залишив без задоволення частину позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки виключне право оцінки доказів належить суду, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно статті 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Конкорд" в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "АКБ "Конкорд" Горошової Світлани Василівни - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Ю.Петешенкова

Суддя: В.С.Городнича

М.Ю. Лопатіна