Справа № 226/45/24
Провадження № 2/226/32/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2024 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Рибкіна О.А.,

за участю секретаря Тіссен О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Мирнограді Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що він в період з 07.11.2018 року по 03.08.2020 року працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське». 03.08.2020 року його було звільнено з підприємства та при звільненні підприємство не провело з ним повний остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати, як це передбачено ст. 116 КЗпП України, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 19.09.2023 року з відповідача на користь позивача була стягнута заборгованість по заробітній платі в сумі 68102,91 грн, після утримання податків та інших обов`язкових платежів, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 68102,91 грн, витрати на правову допомогу в сумі 3080 грн та судовий збір в сумі 386,50 грн. Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» середньоденний заробіток позивача складає 829,81 грн, що встановлено вищевказаним рішенням суду. За цим рішенням остаточний розрахунок було проведено 25.10.2023 року. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, вважає, що на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» має право на отримання компенсації втрати частини заробітку. Просить суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з вересня 2020 року по вересень 2023 року в сумі 33302,32 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 50000,00 грн та сплачений ним судовий збір.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 19.09.2023 року з ТОВ «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 68102,91 грн, після утримання податків та інших обов`язкових платежів та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 68102,91 грн. Судове рішення виконане 25.10.2023 року, що не заперечує і сам позивач. Після ухвалення цього рішення і звернення його до виконання, відносини щодо виплати присудженої судом суми, регулюються Законом України «Про виконавче провадження» і положення ст.117 КЗпП України, в такому разі застосовуватися не можуть, а тим більш повторне стягнення, розглядатися судом не правомірне. Зазначена позиція узгоджується з практикою ЄСПЛ, яка відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права. Таким чином, відсутні обґрунтовані підстави стверджувати, що положення ст. 116 та 117 КЗпП України передбачають право на отримання виплат, що мали місце після того, як сума була встановлена судом. На підставі викладеного, вважає, що у позивача немає права на отримання заявленої ним суми у цій справі про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України. 17 січня 2024 року відповідачу стало відомо, коли ознайомився в особистому кабінеті «Електронний суд» з ухвалою про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, яка 17 січня 2024 року була викладена через «Електронний суд», що позивач повторно звернувся з новою позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З огляду на викладене, враховуючи зміст вимог позивача, який просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не вказуючи за який період треба стягнути середній заробіток, а вказує тільки суму, яку треба стягнути з відповідача, в той час, як позивач вже пред`являв позовні вимоги 04.08.2023 року щодо стягнення середнього заробітку, і право цієї вимоги у позивача виникло лише з 08.08.2023 року (наступного дня після отримання позовної заяви відповідачем), тому вказані вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки є необґрунтованими в частині періоду стягнення середнього заробітку. Крім того, судове вищевказане рішення виконано в повному обсязі, тобто чинним законодавством України не передбачено виплату боржником середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період після вирішення спору судом. Позов безпідставний, а тому не підлягає задоволенню. Разом з тим, оскільки позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, а суд відповідно до ст.13 ЦПК України розглядає справи в межах позовних вимог, в задоволенні позову в цій частині також необхідно відмовити. Відповідач вважає, що порушення трудових прав позивача у сфері трудових відносин не допущено, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Такої ж за суттю позиції дотримувався і Верховний Суд України, зокрема у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 234/7936/14-ц (провадження № 6-2159цс15) та у постанові від 31 травня 2017 року у справі № 759/7662/15-ц (провадження № 6-1185цс16). Пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаційний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Позивач вже звертався до суду і заявляв позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що було відображено у судову рішенні від 19 вересня 2023 року та стягнуто на його користь суму у розмірі 68102,91 грн і підстав для стягнення повторно середнього заробітку не має. Також подаючи позов позивач повинен був усвідомлювати, що дії його повинні бути виправданими і відповідати загальним засадам права. Тобто вважає, що необхідно не допускати зловживання правом та підстав для звернення з позовом до суду у позивач не було, оскільки таким чином позивач хоче збагатися за рахунок підприємства, а не за рахунок виконання свої трудових обов`язків на новому місце роботі. Крім того, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплат посилаючись на наступне. З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Пунктами 2, 3 Порядку №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у тому числі заробітної плати (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат). Пунктом 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Системний аналіз таких положень дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітної плати); виплата нарахованих доходів (при цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу). Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі №134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі №140/1547/19, від 16 квітня 2020 року у справі №200/11292/19-а. За приписами частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідач зазначив, що виплата нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачу не відбулася, оскільки для проведення розрахунку компенсації втрати частини доходів, зокрема період невиплати заробітної плати має бути чітко визначений. Крім того, позивач в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітку, за період з вересня 2020 року по вересень 2023 року, але заборгованість з виплати заробітної плати у відповідача перед позивачем виникла лише з грудня 2019 року. Таким чином, з позицією позивача відповідач не може погодитись, оскільки згідно із статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, а позивач був 03.08.2020 року був звільнений. Також, слід зазначити, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» спори, що виникають з питань індексації грошових доходів населення, вирішуються у судовому порядку. Дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» зупинено з 01.01.2023 року. При цьому, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначені правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін. Підставою для проведення індексації є перевищення індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого цим Законом у розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації. Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» дію Закону на 2023 рік зупинено. Тобто у 2023 році не проводиться нарахування сум індексації, які визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 N 1078, роз`яснення норм якого надає Мінсоцполітики. При цьому відповідач зазначає, що остаточна сума компенсації, відповідно до приписів законодавства, підлягає розрахунку на день виплати боргу та не залежить від дати ухвалення судового рішення. Для проведення розрахунку слід брати доходи громадян України, які не мають разового характеру. Однак, виходячи з даних зазначених у позовній заяві позивача, де розрахунок розміру компенсації втрати частини заробітку проведено самим позивачем не мають доказового значення, бо позивачем обраний неналежний спосіб захисту своїх прав, що є підставою для відмови в цій частині позовних вимог. Тобто, виходячи із вищевикладеного вбачається, що розмір компенсації втрати частини заробітку є значно завищеним та алгоритм її розрахунку суперечить нормам чинного законодавства, а тому вимоги щодо стягненню компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати підлягають відмові у задоволенні позовних вимог. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, судового збору, розглянути справу без участі представника та винести рішення по суті справи у відповідності до норм чинного законодавства.

Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.

Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

15.01.2024 на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, розгляд справи по суті призначений на 11.20 год. 13.02.2024 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що позивач з 07.11.2018 року по 03.08.2020 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та 03.08.2020 року його було звільнено за ст.38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням (а.с.8-9).

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 19.09.2023 року по справі № 226/1306/23 з ТОВ «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 була стягнута заборгованість по заробітній платі в сумі 68102,91 грн після утримання податків та інших обов`язкових платежів та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 68102,91 грн, витрати на правову допомогу в сумі 3080 грн та судовий збір 386,50 грн (а.с.10-12).

Згідно довідки відповідача від 22.01.2024 року заборгованість з виплати заробітної плати утворилась за період з грудня 2019 року по серпень 2020 року і становила 68120,91 грн. Сума заборгованості зазначена після утримань всіх податків та зборів. Заборгованість з виплати заробітної плати: за грудень 2019 року - 7217,25 грн, за січень 2020 року - 6597,23 грн, за лютий 2020 року - 11331,96 грн, за березень 2020 року - 11658,92 грн, за квітень 2022 року - 10558,58 грн, за травень 2020 року - 6995,24 грн, за червень 2020 року - 101,99 грн, за липень 2020 року - 7111,61 грн, за серпень 2020 року - 6530,13 грн. Заборгованість була виплачена в повному обсязі в жовтні 2023 року (а.с.21).

Виплату заборгованості по заробітній платі в сумі 68102,91 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 68102,91 грн було проведено у жовтні 2023 року, що не заперечується сторонами.

V. Оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок нарахування та виплати компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати встановлено Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Відповідно до ст.1-4 Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10-го числа, що настає за звітним.

Відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку.

Відповідно до цього Порядку, компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати буде складати:

За грудень 2019 року: 1,002 х 0,997 х 1,008 х 1,008 х 1,003 х 1,002 х 0,994 х 0,998 х 1,005 х 1,010 х 1,013 х 1,009 х 1,013 х 1,010 х 1,017 х 1,007 х 1,013 х 1,002 х 1,001 х 0,998 х 1,012 х 1,009 х 1,008 х 1,006 х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 1,007 х 1,008 х 1,007 х 1,015 х 1,002 х 1,005 х 1,008 х 0,994 х 0,986 х 1,005 х 1,008 х 100 = 151,84;

151,84 - 100 = 51,84;

7217,25 грн. х 51,84 : 100 = 3741,42 грн., де

1,002 х 0,997 х 1,008 х 1,008 х 1,003 х 1,002 х 0,994 х 0,998 х 1,005 х 1,010 х 1,013 х 1,009 х 1,013 х 1,010 х 1,017 х 1,007 х 1,013 х 1,002 х 1,001 х 0,998 х 1,012 х 1,009 х 1,008 х 1,006 х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 1,007 х 1,008 х 1,007 х 1,015 х 1,002 х 1,005 х 1,008 х 0,994 х 0,986 х 1,005 х 1,008 х 100 = 151,84 - індекси інфляції розділені на 100 з січня 2020 року по жовтень 2023 року; 7217,25 грн - невиплачена заробітна плата за грудень 2019 року;

За січень 2020 року: 0,997 х 1,008 х 1,008 х 1,003 х 1,002 х 0,994 х 0,998 х 1,005 х 1,010 х 1,013 х 1,009 х 1,013 х 1,010 х 1,017 х 1,007 х 1,013 х 1,002 х 1,001 х 0,998 х 1,012 х 1,009 х 1,008 х 1,006 х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 1,007 х 1,008 х 1,007 х 1,015 х 1,002 х 1,005 х 1,008 х 0,994 х 0,986 х 1,005 х 1,008 х 100 =151,54;

151,54 - 100 = 51,54;

6597,23 грн. х 51,54 : 100 = 3400,21 грн.

За лютий 2020 року: 1,008 х 1,008 х 1,003 х 1,002 х 0,994 х 0,998 х 1,005 х 1,010 х 1,013 х 1,009 х 1,013 х 1,010 х 1,017 х 1,007 х 1,013 х 1,002 х 1,001 х 0,998 х 1,012 х 1,009 х 1,008 х 1,006 х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 1,007 х 1,008 х 1,007 х 1,015 х 1,002 х 1,005 х 1,008 х 0,994 х 0,986 х 1,005 х 1,008 х 100 =152,00;

152,00 - 100 = 52,00;

11331,96 грн. х 52,00 : 100 = 5892,62 грн.

За березень 2020 року: 1,008 х 1,003 х 1,002 х 0,994 х 0,998 х 1,005 х 1,010 х 1,013 х 1,009 х 1,013 х 1,010 х 1,017 х 1,007 х 1,013 х 1,002 х 1,001 х 0,998 х 1,012 х 1,009 х 1,008 х 1,006 х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 1,007 х 1,008 х 1,007 х 1,015 х 1,002 х 1,005 х 1,008 х 0,994 х 0,986 х 1,005 х 1,008 х 100 =150,78;

150,78 - 100 = 50,78;

11658,92 грн. х 50,78 : 100 = 5920,40 грн.

За квітень 2020 року: 1,003 х 1,002 х 0,994 х 0,998 х 1,005 х 1,010 х 1,013 х 1,009 х 1,013 х 1,010 х 1,017 х 1,007 х 1,013 х 1,002 х 1,001 х 0,998 х 1,012 х 1,009 х 1,008 х 1,006 х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 1,007 х 1,008 х 1,007 х 1,015 х 1,002 х 1,005 х 1,008 х 0,994 х 0,986 х 1,005 х 1,008 х 100 =149,59;

149,59 - 100 = 49,59;

10558,58 грн. х 49,59: 100 = 5236,00 грн.

За травень 2020 року: 1,002 х 0,994 х 0,998 х 1,005 х 1,010 х 1,013 х 1,009 х 1,013 х 1,010 х 1,017 х 1,007 х 1,013 х 1,002 х 1,001 х 0,998 х 1,012 х 1,009 х 1,008 х 1,006 х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 1,007 х 1,008 х 1,007 х 1,015 х 1,002 х 1,005 х 1,008 х 0,994 х 0,986 х 1,005 х 1,008 х 100 =149,15;

149,15 - 100 = 49,15;

6995,24 грн. х 49,15 : 100 = 3438,16 грн.

За червень 2020 року: 0,994 х 0,998 х 1,005 х 1,010 х 1,013 х 1,009 х 1,013 х 1,010 х 1,017 х 1,007 х 1,013 х 1,002 х 1,001 х 0,998 х 1,012 х 1,009 х 1,008 х 1,006 х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 1,007 х 1,008 х 1,007 х 1,015 х 1,002 х 1,005 х 1,008 х 0,994 х 0,986 х 1,005 х 1,008 х 100 =148,85;

148,85 - 100 = 48,85;

101,99 грн. х 48,85: 100 = 49,82 грн.

За липень 2020 року: 0,998 х 1,005 х 1,010 х 1,013 х 1,009 х 1,013 х 1,010 х 1,017 х 1,007 х 1,013 х 1,002 х 1,001 х 0,998 х 1,012 х 1,009 х 1,008 х 1,006 х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 1,007 х 1,008 х 1,007 х 1,015 х 1,002 х 1,005 х 1,008 х 0,994 х 0,986 х 1,005 х 1,008 х 100 =149,75;

149,75 - 100 = 49,75;

7111,61 грн. х 49,75 : 100 = 3538,03 грн.

За серпень 2020 року: 1,005 х 1,010 х 1,013 х 1,009 х 1,013 х 1,010 х 1,017 х 1,007 х 1,013 х 1,002 х 1,001 х 0,998 х 1,012 х 1,009 х 1,008 х 1,006 х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 1,007 х 1,008 х 1,007 х 1,015 х 1,002 х 1,005 х 1,008 х 0,994 х 0,986 х 1,005 х 1,008 х 100 =150,05;

150,05 - 100 = 50,05;

6530,13 грн. х 50,05: 100 = 3268,33 грн.

Таким чином загальний розмір компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із затримкою строків її виплати складає: 3741,42 + 3400,21 + 5892,62 + 5920,40 +5236,00 + 3438,16 + 49,82 + 3538,03 + 3268,33 = 34484,99 грн.

Позивач просив стягнути компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку із затримкою її виплати у сумі 33302,32 грн.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд вважає, що стягненню підлягає компенсація за втрату частини заробітної плати у зв`язку із затримкою строків її виплати в межах заявлених позовних вимог, а саме у розмірі 33302,32 грн.

Суд не приймає доводи відповідача, зазначені у відзиві, щодо відсутності підстав для задоволенню позову в частині позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, оскільки вони не ґрунтуються на законі та вважає, що посилання відповідача на Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» є необґрунтованими, оскільки цей Закон не регулює правовідносини, пов`язані із затримкою виплати заробітної плати.

Позивачем також заявлені позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 50000,00 грн., при цьому позивач не зазначає період, за який він просить стягнути вказану суму.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 19.09.2023 року по справі № 226/1306/23 на користь позивача вже було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 68102,91 грн. Згідно описової та мотивувальної частин зазначеного рішення суду позивачем були заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.08.2020 року по 01.07.2022 року в сумі 190105,63 грн. і судом ухвалено рішення в межах заявлених позовних вимог із застосуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зменшено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період, задоволено позовні вимоги в цій частині частково, стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 68102,91 грн., тобто в розмірі заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022).

Таким чином, відповідно до змін внесених в ст.117 КЗпП України Законом № 2352-IX від 01.07.2022, які набули чинності 19.07.2022, період, за який працівнику має бути нарахований середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, обмежено шістьма місяцями.

Тому, враховуючи, що позивачем раніше вже було подано позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.08.2020 року по 01.07.2022 року, тобто за період значно більше ніж шість місяців, і цей позов частково задоволено рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 19.09.2023 року по справі № 226/1306/23, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог за інший період затримки виплати заборгованості по заробітній платі (позивачем не зазначено в позовній заяві за який саме період). У зв`язку з вищевикладеним позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн. за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні (з застосуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір»), тому, враховуючи, що в цій частині у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений судовий збір покладається на позивача.

Також відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 1211,20 грн, оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду.

На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України, Законів України «Про оплату праці», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ № 159 від 21.02.2001керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Прорізна, буд.12-а, , про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 33302 (тридцять три тисячі триста дві) грн 32 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 16.02.2024.

Суддя О.А.Рибкін