провадження № 2/570/130/2024
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 січня 2024 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю представника позивача Єгорової І.С.,

прокурора Власової І.А.,

секретаря судового засідання Полюхович М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ цивільну справу за позовом Рівненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Рівненська окружна прокуратура до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребовування земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

покликаючись на неможливість виконання судового рішення, міський голова Олександр Третяк у поданій до Рівненського міського суду Рівненської області 11 липня 2023 року позовній заяві просить витребувати у ОСОБА_1 на користь Рівненської міської територіальної громади в особі Рівненської міської ради у комунальну власність земельні ділянки, розташовані в смт.Квасилів Рівненського району Рівненської області (реєстраційний номер запису про право 42186256 від 25.05.2021).

площею 0,1637 га (кадастровий номер земельної ділянки :02:007:0103),

площею 0,6563 га (кадастровий номер земельної ділянки :02:007:0105),

площею 0,3425 га (кадастровий номер земельної ділянки г :02:007:0106).

площею 0,2160 га, (кадастровий номер земельної ділянки :02:007:0107)

У письмових поясненнях керівник Рівненської окружної прокуратури Андрій Максимчук позов підтримує, покликаючись на преюдиційність рішення Рівненського районного суду Рівненської області 05.08.2022 року у справі №570/2708/19, яким зокрема, витребувано на користь територіальної громади Квасилівської селищної ради в особі Квасилівської селищної ради, правонаступником якої є Рівненська міська рада, від ОСОБА_2 земельні ділянки площею 0,1637 ra (к.н.:02:007:0103), площею 0,2215 (к.н.:02:007:0104), площею 0,6563 га (к.н.:02:007:0105), від ОСОБА_3 площею 0,3425 га (к.н.:02:007:0106), площею 0,2160 (к.н. :02:007:0107).

Після набрання вказаним рішенням суду законної сили 02.02.2023 окружна прокуратура вживала заходи, спрямовані на його виконання шляхом скерування до Рівненської міської ради листа щодо необхідності реєстрації права комунальної власності на вищевказані земельні ділянки. Однак, 08.05.2023 до окружної прокуратури надійшла інформація Рівненської міської ради, відповідно до якої вказане рішення суду виконане не в повній мірі. Так, із п?яти земельних ділянок в комунальну власність повернуто лише одну площею 0,2215 га, кадастровий номер :02:007:0104.

Щодо інших земельних ділянок, то вони не можуть бути витребуванні, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про право вказаних осіб на спірні земельні ділянки відсутні. Так, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що право власності ОСОБА_2 на земельні ділянки площею 0,1637 га (к.н.:02:007:0103), площею 0,6563 га (к.н.:02:007:0105), та право власності ОСОБА_3 на земельні ділянки площею 0,3425 га (к.н.:02:007:0106), площею 0,2160 га (к.н.:02:007:0107) припинено у зв?язку з набуттям такого права ОСОБА_1 .

Підставою для реєстрації права власності на вищевказані земельні ділянки за ОСОБА_1 слугувало рішення Рівненського районного суду від 12.04.2021 по справі № 570/427/21, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 06 жовтня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 як іпотекодержателем та ОСОБА_2 як іпотекодавием, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Дереньком Р.І., зареєстрованим в реєстрі за №?2551, в рахунок погашення заборгованості за договором грошової позики №?01/10/20 від 06 жовтня 2020 року на загальну суму 214 512 грн. шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на майно: - земельну ділянку площею 0,1637 га, надану для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в смт.Квасилів Рівненського району Рівненської області (кадастровий номер земельної ділянки :02:007:0103; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення); земельну ділянку площею 0,6563 га, надану для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в смт.Квасилів Рівненського району Рівненської області (кадастровий номер земельної ділянки :02:007:0105; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення). Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 06 жовтня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 як іпотекодержателем та ОСОБА_3 як іпотекодавием, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Дереньком Р., зареєстрованим в реєстрі за № 2555, в рахунок погашення заборгованості за договором грошової позики N602/10/20 від 06 жовтня 2020 року на загальну суму 146 104 грн. шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на майно: земельна ділянка площею 0,3425 га, надана для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в смт.Квасилів Рівненського району Рівненської області (кадастровий номер земельної ділянки :02:007:0106; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення); земельна ділянка площею 0,2160 га, надана для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в смт.Квасилів Рівненського району Рівненської області (кадастровий номер земельної ділянки :02:007:0107; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення.

Ще упродовж розгляду Рівненським районним судом справи №?570/2708/19 відповідачами (як первісними, так і зміненими) неодноразово вживалися заходи аби уникнути виконання рішення у випадку його задоволення судом. Так, первісні відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,5585 га, к.н.:02:007:0052 та земельну ділянку площею 1,0415 га, к.н.:02:007:0051 на підставі договорів купівлі-продаж відчужили на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідно. В подальшому, одна із земельних ділянок була поділена на дві, а інша на три частини.

26.02.2020 ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області у справі № 570/2708/19 первісних відповідачів замінено на належних відповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , тобто їм було відомо про наявність спору.

Звертає на себе увагу той факт, що обидва договори позички (№?01/10/20 та №?02/10/20 від 06.10.2020) укладено лише на 10 днів.

Не менш цікавим фактом є те, що з позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_1 як іпотекодержатель звернувся лише 02.02.2021 - в той день, коли вимога щодо витребування стосувалася земельних ділянок з кадастровими номерами :02:007:0103, :02:007:0104, :02:007:0105, :02:007:0106 та :02:007:0107.

За законом право розпорядження майном, у тому числі передавати в іпотеку, має лише власник майна. Оскільки, на момент укладення договорів іпотеки від 06.10.2020 спірні земельні ділянки вибули із земель комунальної власності Квасилівської селищної ради внаслідок незаконного прийняття рішень останньою, а саме рішення № 303 від 11.10.2016 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки в смт.Квасилів», № 344 від 07.12.2016 «Про розгляд заяви громадянки ОСОБА_6 », № 991 від 18.04.2018 «Про передачу земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_7 » (що встановлено судом в справі № 570/2708/19), така земля у дійсності залишалась у власності селищної ради. Отже, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 законними власниками землі на той момент не були, а тому, передача ними такої землі в іпотеку є незаконною.

Не заперечують, що відповідач ОСОБА_1 отримав спірні землі як добросовісний набувач, оскільки не знав на той час, що рішення, якими землі передано у приватну власність, прийнято за обставин, що фактично свідчили про їх незаконність (на час укладення договорів іпотеки рішення ще не визнані незаконними). Однак, належить вказати, що незаконні рішення селищної ради за рішенням суду є незаконними з моменту їх прийняття, бо обставини, які призвели до незаконності рішень існували вже на момент їх прийняття.

Разом з тим, рішення суду про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (ст.19, 27 Закону України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (п.10 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

У відзиві відповідач позов не визнає, оскільки на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12.04.2021 у справі №570/427/21, яким задоволений його позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за ним право власності на земельні ділянки, тобто він є особою, яка законно, з відповідної правової підстави набула право власності на майно.

У відповіді на відзив представник позивача Ірина Єгорова звертає увагу суду, що провадження у справі щодо повернення земельних ділянок відкрито 15 липня 2019 року, а договори іпотеки укладені лише 06 жовтня 2020 року, рішення по них прийняте 14 квітня 2021 року.

В даному випадку майно було оформлене згідно з договорами іпотеки, а не продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна (п.2 ч.2 ст.388 ЦК України), тому підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння.

Учасники справи відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідач, треті особи на стороні відповідача, до суду не з`явилися.

Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони позивача, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

В суді вказаний представник позивача позов підтримала повністю і по аналогічних мотивах. Вважає, що оспорювані земельні ділянки підлягають витребовуванню в останнього власника ОСОБА_1 у комунальну власність Рівненської міської територіальної громади, враховуючи рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 08.08.2022 у справі 570/2708/19

Задоволення вимоги про витребовування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру індикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Стверджує, що у попередній справі Квасилівська селищна рада, правонаступником якої є позивач, виступала відповідачем, тому не могла ініціювати арешт спірних ділянок, понесла судові витрати із-за програшу в справі.

Представник третьої особи прокурор Інна Власова позов підтримує.

Стверджує, що із-за відсутності коштів на сплату судового збору прокуратура як в попередній справі про витребування майна, де виступала в інтересах держави, не подавала заяву про забезпечення позову, так і не оспорювала рішення по справі про звернення стягнення на предмет іпотеки. Визнає, що саме така бездіяльність призвела до того, що земельні ділянки змінювали свої кадастрові номери, ділилися, переходили "з рук в руки" з підстав, передбачених законом, що і потягло за собою подачу данного позову, оскільки неможливо повністю виконати рішення суду.

Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельні ділянки площею 0,1637 га (к.н.:02:007:0103), площею 0,6563 га (к.н.:02:007:0105), площею 0,3425 га (к.н.:02:007:0106), площею 0,2160 га (к.н.:02:007:0107), які ОСОБА_1 безпідставно отримані в приватну власність, є ефективним та належним способом захисту порушених прав Рівненської міської ради як уповноваженого органу на розпорядження землями комунальної власності.

Суд, заслухавши їх пояснення, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд встановив такі обставини.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 08.08.2022 у справі 570/2708/19, яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 02.02.2023, позов Заступника керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави до Квасилівської селищної ради Рівненського району, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Рівненської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_7 , Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування рішень та витребування земельних ділянок задоволено повністю і вирішено витребувати на користь територіальної громади Квасилівської селищної ради в особі Квасилівської селищної ради, правонаступником якої є Рівненська міська рада, земельні ділянки

від ОСОБА_2 площею 0,1637 га (к.н. :02:007:0103); площею 0,2215 га (к.н.:02:007:0104); площею 0,6563 га (к.н. :02:007:0105).

від ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,3425 га (к.н.:02:007:0106), площею 0,2160 га (к.н. :02:007:0107).

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 12.04.2021 у справі № 570/427/21 задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_10 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 06 жовтня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 як іпотекодержателем та ОСОБА_3 як іпотекодавцем, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Дереньком Р.І., зареєстрованим в реєстрі за №2551, в рахунок погашення заборгованості за договором грошової позики № 01/10/20 від 06 жовтня 2020 року на загальну суму 214 512 грн. шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на майно:

земельна ділянка площею 0,1637 га, надана для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в смт.Квасилів Рівненського району Рівненської області (кадастровий номер земельної ділянки :02:007:0103; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення);

земельна ділянка площею 0,6563 га, надана для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в смт.Квасилів Рівненського району Рівненської області (кадастровий номер земельної ділянки :02:007:0105; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення).

Вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 06 жовтня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 як іпотекодержателем та ОСОБА_2 як іпотекодавцем, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Дереньком Р.І., зареєстрованим в реєстрі за №?2555, в рахунок погашення заборгованості за договором грошової позики №?02/10/20 від 06 жовтня 2020 року на загальну суму 146 104 грн. шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на майно:

земельна ділянка площею 0,3425 га, надана для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в смт.Квасилів Рівненського району Рівненської області (кадастровий номер земельної ділянки :02:007:0106; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення);

земельна ділянка площею 0,2160 га, надана для ведення особистого селянського господарства, яка розташована 6 смт Квасилів Рівненського району Рівненської області (кадастровий номер земельної ділянки :02:007:0107; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення).

На підставі вказаного рішення, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на земельні ділянки:

площею 0,1637 га, яка розташована в смт Квасилів Рівненського району Рівненської області (кадастровий номер земельної ділянки :02:007:0103) (реєстраційний номер запису про право 42131207 від 20.05.2021);

площею 0,6563 га, яка розташована в смт.Квасилів Рівненського району Рівненської області (кадастровий номер земельної ділянки :02:007:0105) (реєстраційний номер запису про право 42186004 від 25.05.2021);

площею 0,3425 га, яка розташована в смт.Квасилів Рівненського району Рівненської області (кадастровий номер земельної ділянки :02:007:0106) (реєстраційний номер запису про право 42186140 від 25.05.2021);

- площею 0,2160 га, яка розташована в смт.Квасилів Рівненського району Рівненської області (кадастровий номер земельної ділянки :02:007:0107) реєстраційний номер запису про право 42186256 від 25.05.2021).

Рівненська окружна прокуратури від 21.03.2023 №50-56-2258вих-23 повідомила Рівненську міську раду про необхідність виконання рішення Рівненського районного суду від 05.08.2022 у справі №570/2708/19.

Рівненська міська рада листом від 24.03.2023 №05-749 повідомила ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про необхідність виконання вказаного рішення у добровільному порядку.

Не отримавши відповіді від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , Рівненська міська рада оформила право комунальної власності Рівненської міської територіальної громади на земельну ділянку з кадастровим номером :02:007:0104 (витяг з державного реєстру речових прав від 25.04.2023).

Суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ст.80 ЗК України, ст.2, 170, 326, 374 Цивільного кодексу України право власності на землі державної власності належать державі Україна, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади.

Ст.144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов?язковими до виконання на відповідній території.

Ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлює, що міські ради правомочні розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законам до їх відання. П.п.1 п. «б» ч.1 ст.33 цього Закону передбачає, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. П.п.34 ч.1 ст.26 цього Закону визначає виключну компетенцію міських рад у вирішенні відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Суд прийшов до таких висновків.

Норма закону щодо виключної компетенції міських рад у вирішенні питань регулювання земельних відносин є одним із засобів забезпечення провідної ролі міських рад як органів міського самоврядування, які покликані представляти відповідні територіальні громади та здійснювати від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування. Виключна компетенція місцевих рад означає, що ніякі інші органи чи посадові особи не мають права приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції рад.

Ст.68 Конституції України передбачає, що кожен зобов?язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Окрім того, суспільний інтерес, який полягає у поверненні у розпорядження Рівненської територіальної громади (на даний час розпорядник земель) оспорюваних земельних ділянок, що є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки комунальної власності, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, явно переважає приватний інтерес у неправомірному отриманні відповідачем спірних земельних ділянок. Належне (законне) розпорядження земельними ділянками державної власності, які відповідно до ст.14 Конституції України є основним національним багатством, що перебувають під особливою охороною держави, а право власності на які набувається виключно відповідно до закону, безумовно є складовою питання державного (загального) інтересу.

Згідно з постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі за № 6-92щс13, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за набувачем, власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Норма ст.388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Окрім наведеного, оскільки добросовісне набуття в розумінні ст.388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Велика Палата Верховного Суду (в постанові від 12 лютого 2020 у справі П/811/1640/17) звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у п.89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на майно (ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Щодо правомірності та пропорційності втручання у право власності відповідача необхідно враховувати таке.

Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання Фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).

ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв?язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22.02.1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05.07.2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 05.07.2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 04.09.2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06.11.2008 року).

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність.

У практиці ЄСПЛ (зокрема рішення у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Серков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

Суд захищає оспорюванні та порушені права проте не шляхом нанесення шкоди іншим правам чи свободам. Слід звернути увагу на наслідки застосування рішення, особливо це стосується випадків, коли поворот виконання рішення із застосуванням адміністративної реституції тягне за собою нанесення шкоди фізичним або юридичним особам. Громадяни не повинні відповідати своїм майном та правом за дії третіх осіб, органів влади чи місцевого самоврядування.

У зв?язку із чим, зважаючи на конкретні обставини даної справи доходимо до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами охоплюються змістом статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини, яка, як і практика Європейського Суду з прав людини застосовуються як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV). При цьому згідно з усталеною практикою органів Конвенції, поняття «майно» може означати «існуюче майно» або «активи», включаючи «права вимоги», стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п.32-35 рішення у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, право власності в розумінні статті 1 Першого протоколу органами Конвенції тлумачиться в «автономному значенні», воно не зводиться до права власності на речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві. Так само як і речі, деякі інші права, що мають майновий характер, можуть розглядатися як «майнові права» і, отже, як «майно» (пункт 129 рішення у справі «Броновськи проти Польщі»).

Не визнання за відповідачем права власності на земельну ділянку можна вважати такими, що являють собою втручання у його право реалізувати свої «законні сподівання» незалежно від того, чи вважається це втручанням «на мирне володіння своїх майном» у значенні першого речення статті 1 Першого протоколу, чи позбавленням його майна у значенні другого речення цієї статті, а застосовні в цій справі принципи є одними й тими самими - вони вимагають наявності підстав, що виправдовують такий захід з точки зору вимог цієї статті згідно з її тлумаченням в усталеній практиці Європейського Суду.

У зв"язку з цим суд вважає, що позов безпідставний і не підлягає до задоволення.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв"язку з відмовою в позові понесені судові витрати залишаються на стороні, яка їх понесла.

З огляду на викладене, керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

відмовити у цивільному позові Рівненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Рівненська окружна прокуратура до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребовування земельної ділянки.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Рівненська міська рада, місце знаходження: м.Рівне, вул.Соборна, 12а.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Рівненська окружна прокуратура, місце знаходження: м.Рівне, вул.Гарна 29.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя Кушнір Н.В.