ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/5466/22 Номер провадження 22-ц/814/568/24Головуючий у 1-й інстанції Путря О.Г. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19 липня 2023 року

у справі позовом ОСОБА_1 до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області про відшкодування моральної шкоди

УСТАНОВИВ:

коротко змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з даним позовом, відповідно до якого прохав стягнути з Височанської селищної ради на його користь 2 000 000,00 грн відшкодування завданої йому шкоди селищним головою О. Морозом щодо порушення його права на участь у місцевому самоврядуванні та позбавлення його народовладдя, як особи, яка входить до складу суспільства визначеного як Народ України.

В обґрунтування позову вказував, що Височанський селищний голова О. Мороз, який набув своїх повноважень 08.12.2020 на першій сесії Височанської селищної ради, не скликав загальні збори громадян, що позбавило позивача права на участь у місцевому самоврядуванні, гарантоване ст. 3 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і статтею 5 Конституції України, призвело до скасування фундаментальних прав на народовладдя і позбавило його можливості організовувати гідні умови проживання за баченням мешканців громади, у зв`язку з чим позивачеві йому була спричинена моральна шкода, розмір якої оцінено ним у сумі 2 000 000 грн.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 19 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохав рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Вказував, що розгляд справи місцевим судом був здійснений з порушенням норм ЦПК України. Суд відмовляв йому в задоволенні клопотань, тому він заявив відвід судді Путрі О.Г.

За формою та змістом судове рішення не відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України, відсутня його належне мотивування.

Зазначив, що апеляційний суд повинен вирішити подані ним до місцевого суду клопотання про витребування доказів та дослідити відсутність факту про проведення загальних зборів громадян за місцем його проживання, та надати оцінку порядку розгляду питання про відвід судді Путрі О.Г.

Апеляційну скаргу прохав розглянути без його участі.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини; доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установив, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про місцеве самоврядування» територіальна громада має право проводити громадські слухання зустрічатися з депутатами відповідної ради та посадовими особами місцевого самоврядування, під час яких члени територіальної громади можуть заслуховувати їх, порушувати питання та вносити пропозиції щодо питань місцевого значення, що належать до відання місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 8 Положення «Про загальні збори громадян за місцем проживання в Україні», затвердженого постановою Верховної Ради України від 17 грудня 1993 року № 3748-XII, збори скликаються головою Ради або її виконавчим органом, громадськими комітетами і радами самоврядування. Збори скликаються за пропозицією не менш як третини від загальної кількості громадян, які проживають у відповідному територіальному утворенні, депутатів Ради, членів постійної комісії, депутатської групи, трудового колективу, об`єднання громадян.

Як зазначив представник відповідача, позивачу було роз`яснено, що він може проявити громадську ініціативу, створити ініціативну групу для підготовки пропозицій та проведення громадських слухань або зборів громадян за місцем проживання. З початку 2022 року та до дати подання позову, до Голови Височанської селищної ради пропозицій від 1/3 громадян, які проживають у громаді, депутатів Ради, членів постійних комісій, депутатських груп, трудових колективів та об`єднань громадян, не надходило пропозицій про проведення громадських слухань та скликання зборів громадян за місцем проживання. Крім того, відповідно до ч. 1. ст. 19 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах воєнного стану забороняються проведення страйків, масових зібрань та акцій.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що позивачем під час розгляду справи в суді не було надано належних, допустимих та достовірних доказів неправомірних дій відповідача та не доведено факт завдання йому відповідачем моральної шкоди.

За таких підстав місцевий суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими належними доказами, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Щодо дотримання місцевим судом норм процесуального права

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Полтавського районного суду від 10.04.2023 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. (а.с. 33)

03.05.2023 до місцевого суду надійшло клопотання ОСОБА_1 від 27.04.2023 про витребування з Височанської селищної ради будь які документи, що підтверджують факт проведення загальних зборів громадян за період з 08.12.2020 по 09.12.2021, Статут Височанської селищної територіальної громади та рішення 1 сесії Височанської селищної ради від 08.12.2020 про набуття О. Морозом повноважень селищного голови. (а.с. 42, 42а)

Ухвалою Полтавського районного суду від 31.05.2023 в задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено судом. (а.с. 47)

Ухвалою Полтавського районного суду від 31.05.2023 підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду на 26.06.2023. (а.с. 49)

26.06.2023 до Полтавського районного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід головуючого судді у справі - Путрі О.Г. (а.с. 53-54)

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 40 ЦПК України якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Ухвалою судді Полтавського районного суду від 26.06.2023 ОСОБА_2 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді було відмовлено без передачі питання на розгляд іншого судді.

Статтею 352 та 353 ЦПК України передбачає право сторони на оскарження ухвали місцевого суду та порядок їх оскарження.

В установленому законом порядку ОСОБА_1 ухвалу місцевого суду про відмову в задоволенні його клопотання про витребування доказів у справі та про відмову у задоволенні заяви про відвід судді не оскаржив.

Апеляційний суд, враховуючи вимоги ст. 367 ЦПК України (межі розгляду справи апеляційним судом), відповідно до якої докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Враховуючи відсутність виняткового випадку, апеляційний суд не вбачає підстав для витребування інформації щодо проведення зборів, Статуту Височанської селищної територіальної громади та рішення 1 сесії Височанської селищної ради від 08.12.2020 про набуття О. Морозом повноважень селищного голови.

Також, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо порушення порядку вирішення питання про відвід судді. Враховуючи, що заява ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Путрі О.Г. надійшла менше ніж за три дні до судового розгляду справи, а саме у день судового засідання, суддею Путря О.Г. дотримано порядок вирішення такої заяви шляхом її розгляду. Порушень норм ст. 40 ЦПК України апеляційним судом не встановлено.

Склад суду, який розглядав справу, в розумінні ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, є законним.

Щодо вирішення справи по суті спору

Так, статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною 1статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини 1статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з частиною 1статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

У відповідності із вимогами ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, селищ, міст, що мають єдиний адміністративний центр; загальні збори - зібрання всіх чи частини жителів села (сіл), селища, міста для вирішення питань місцевого значення.

Статтею 3 вказаного Закону визначено, що громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад.

Згідно зі статтею 8 даного Закону загальні збори громадян за місцем проживання є формою їх безпосередньої участі у вирішенні питань місцевого значення. Рішення загальних зборів громадян враховуються органами місцевого самоврядування в їх діяльності. Порядок проведення загальних зборів громадян за місцем проживання визначається законом та статутом територіальної громади.

Частиною 4 статті 42 вказаного Закону передбачено, що до повноважень сільського, селищного, міського голови належить, зокрема, скликання загальних зборів громадян за місцем проживання.

У відповідності з вимогами статті 8 постанови Верховної Ради України № 3748-XII від 17.12.1993 « Про затвердження Положення про загальні збори громадян за місцем проживання в Україні» Збори скликаються за пропозицією не менш як третини від загальної кількості громадян, які проживають у відповідному територіальному утворенні, депутатів Ради, членів постійної комісії, депутатської групи, трудового колективу, об`єднання громадян.

Статтею 3 вказаної постанови визначено, що Збори скликаються в міру необхідності, але не менш як один раз на рік і є правомочними за наявності на них більше половини громадян, які проживають на відповідній території і мають право брати участь у зборах, а в разі скликання зборів (конференції) представників громадян - не менш як двох третин представників відповідних територіальних утворень.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тими обставина, що у період з 08.12.2020 по 08.12.2021 селищний голова О. Мороз не скликав загальні збори громадян для вирішення питань місцевого самоврядування.

В ході розгляду справи відповідачем не було надано доказів щодо проведення в зазначений період загальних зборів громадян.

Разом із тим, не проведення протягом року загальних зборів само по собі не свідчить про заподіяння позивачу у справі моральної шкоди.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що:

- жителі громади в кількості третини від загальної кількості громадян, які проживають у відповідному територіальному утворенні, ініціювали проведення зборів, чи докази про те, що таку ініціативу проявив позивач у справі, ініціювавши вирішення нагальних для громади питань шляхом зборів, а сільський голова проігнорував цю вимогу;

- поведінка відповідача була протиправною;

- щодо підтвердження факту заподіяння моральної шкоди позивачу.

Саме лише посилання в позовній заяві та в апеляційній скарзі щодо права особи на участь в загальних зборах та його не реалізація у передбаченому законом порядку, - не свідчить про заподіяння моральної шкоди.

За таких обставин доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного перегляду справи, - відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2024 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль