Справа 688/443/24
№ 2/688/348/24
Рішення

Іменем України

16 вересня 2024 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Березюк Н.П.,

секретаря судових засідань Кулеші Л.М.,

за участі представника позивача Столітнього М.М. ( в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шепетівка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту,

встановив:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог

26 січня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №5474991 від 01 лютого 2022 року у розмірі 57133 (п`ятдесят сім тисяч сто тридцять три) грн 20 коп, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12000 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 45133 (сорок п`ять тисяч сто тридцять три) грн 20 коп.

В обґрунтування позову посилається на те, що 02.02.2022 року ОСОБА_2 уклала з ТОВ «Авентус Україна» за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи https://сгеditpius.ua електронний договір про надання споживчого кредиту №5474991, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов договору, товариство надало відповідачу кредит у гривні, а відповідач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

29 травня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» уклали договір факторингу №29.05/2023-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передало ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі божників. Згідно вказаного реєстру, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 42805,2 грн., з яких 12000 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту та 30805,2 грн. - сума заборгованості за процентами.

Позивачем нараховано відсотки за 60 календарних днів (01.11.2022 -30.12.2022)_ в межах строку договору відповідно до наступного: 12000,00грн*1,99%=238,8грн*60 календарних днів=14328 грн. Загалом відсотки складають: 30805,2 грн.+ 14328=45133,2 грн.

Нарахування процентів за користування кредитними коштами виданими в рамках кредитного договору, здійснювалось в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору.

Відповідач ОСОБА_2 не виконала свого зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів, чим порушила умови договору.

Представник позивача адвокат Столітній М.М. у судовому засідані позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Доводи та заперечення відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи за місцем реєстрації місця проживання, а також на електронну адресу, зазначену нею при укладенні кредитного договору, в судове засідання не з`явилась.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвоката Янцеловський М.Ф. надав до суду клопотання про проведення розгляду справи без сторони відповідча. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» в повному обсязі з підстав, вказаних у відзиві.

У відзиві на позов зазначає, що згідно договору факторингу перелік боржників, підстави виникнення прав грошової вимоги до боржників, сума грошових коштів, та інші данні встановлюються в Реєстрі боржників, який формується відповідно до Додатку № 1. Натомість, позивачем надано витяг з Реєстру боржників, сформований позивачем, не містить підпису представників первісного кредитора, який би підтверджував дійсність переходу права вимоги щодо ймовірної заборгованості відповідача, а тому не може підтверджувати факт передачі права вимоги щодо заборгованості відповідача до позивача. Акт приймання - передачі до договору факторингу № 29-05/2023-Ф від 29.05.2023 року лише засвідчує загальні дані щодо кількості боржників та суми відступленого права вимоги без надання детальної інформації щодо особи та розміру заборгованості боржника.

Розрахунок заборгованості є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків первинного кредитора на суму, меншу ніж розмір позовних вимог по даній справі. За умовами договору про надання споживчого кредиту № 5474991 від 01.02.2022 року сторони узгодили строк кредитування - 360 днів. Зі спливом вказаного строку право позикодавця нараховувати передбачені договором відсотки за позикою та інших платежів за цим д припинилося. Доказів, що сторони продовжили строк кредитування позивачем не надано, і матеріали справи таких відомостей не містять, вимогу про стягнення грошових коштів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем не заявлено. Вважає, що позивачем нараховано додаткові відсотки за 60 днів після закінчення строку кредитування в розмірі 14 328, 20 грн, що суперечить положенням чинного законодавства та практиці Верховного Суду.

22.02.2024 ОСОБА_2 подала зустрічний позов про захист прав споживачів, просить визнати недійсним кредитний договір. Свої вимоги обґрунтовує тим, що договір надання споживчого кредиту, паспорт споживчого кредиту та таблиця обчислення загальної вартості кредиту не містять детального та доступного розрахунку відсотків, що підлягатимуть стягненню. Перед укладенням договору вона була позбавлена можливості ознайомитися з усіма істотними умовами договору, а саме типом відсоткової ставки, сукупною вартістю кредиту. Не маючи фахової освіти не могла усвідомити факт наявності/відсутності зловживання кредитором власними правами, а тому її волевиявлення не було вільним.

Вважає, що відсутні докази перерахування ТОВ «Авентус Україна» на рахунок ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 12 000, 00 грн. на виконання положень договору про надання споживчого кредиту №5474991, оскільки відсутнє підтвердження факту одержання позичальником від кредитора грошових коштів шляхом надання виписки з особових рахунків клієнтів, виготовленої відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, яка є підтвердженням виконаних за день операцій і призначається для видачі або відсилання клієнту, чи інших первинних документів, оформлених і відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Просить суд визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту №5474991, укладений 01.02.2022 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Авентус Україна».

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

26.01.2024 позивач звернувся до суду з даним позовом.

29.01.2024 суд отримав інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача. 30.01.2024 суд відкрив спрощене провадження та призначив справу до судового розгляду на 28.02.2024.

22.02.2024 до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» про захист прав споживачів та відзив на позовну заяву.

Розгляд справи відкладався на 26.03.2024 за клопотанням сторін, на 29.04.2024, у зв`язку із знеструмленням електромережі суду (акт №3 від 27.03.2024), за клопотанням сторін 09.05.2024, 29.05.2024, 19.06.2024, 10.07.2024, 16.09.2024 року.

Виклад встановлених судом обставин та зміст спірних правовідносин

Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на підставі кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Судом встановлено, що 01 лютого 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №5474991

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5. договору товариство надало споживачу фіксований кредит у гривні у розмірі 12000 грн., строком на 360 днів. З періодичністю платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 1,99% в день стандартну процентну ставку, яка застосовується в межах строку кредиту - 360 днів.

Згідно п. 1.5.2 Договору знижена процентна ставка 0,01% в день застосовується, якщо споживач до 03.03.2022 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту.

Згідно п. 1.7.1 договору, стандарна ставка за весь строк користування кредитом 29653,85% річних.

Відповідно до п 1.7.2. договору за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 6961,93% річних.

Згідно п.2.1. кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та наддало йому кредит в сумі 12000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою АТ «ПУМБ» про перерахування коштів № КНО-20.4/73 від 31.05.2023 року.

29 травня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» уклали договір факторингу №29.05/2023-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передало ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі божників. Згідно вказаного реєстру, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 42805,2 грн., з яких 12000 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту та 30805,2 грн. - сума заборгованості за процентами. Вказаний розмір заборгованості також підтверджується розрахунком заборгованості.

Застосовані норми права.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 цього Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч.2 ст. 1048 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Мотиви та висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що договір про надання споживчого кредиту вчинений сторонами в електронній формі. Тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 11 цього закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

З урахуванням наведеного кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківський рахунок (картку), яка відповідачці не належить, суд дійшов висновку про доведеність факту його укладання.

Таке ґрунтується на правових висновках, викладених Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22).

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідачка не надала належних доказів укладення договору від її імені іншою особою за відсутності її волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на її рахунок.

Отже, договір укладений дистанційно, в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано відповідачкою накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.

Договір про надання кредиту, паспорт споживчого кредиту, таблиця обчислення вартості кредиту, підписані відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем не був би укладений. Відповідачка була ідентифікована кредитодавцем в його інформаційно-телекомунікаційній системі і договір було підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, надісланим на номер її мобільного телефону.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

За умовою вказаного договору відповідачка отримала грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, з використанням реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 , зазначений в особистому кабінеті позичальника на сайті кредитодавця.

Виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо передання коштів на умовах кредиту підтверджено наступним.

Керівник процесинговорго центру АТ «ПУМБ» листом №КНО-20.4/73 від 31.05.2023 підтвердив зарахування коштів клієнтам від ТОВ «Авентус Україна» згідно дотатку 1, в т.ч. на картковий рахунок № НОМЕР_1 01.02.2022 в сумі 12000 грн.

Згідно довідки АТ КБ Приватбанк на імя ОСОБА_2 відкрито карту № НОМЕР_2 , на яку 01.02.2022 здій снено переказ коштів на суму 12000 грн.

Відповідно до договору факторингу №29.05/2023-Ф ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна».

Про відступлення права грошової вимоги відповідачку було повідомлено письмово на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2, зазначену при укладенні кредитного договору.

Відповідно до статей 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Також, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно частини 1 статті 1077, частини 1 статті 1078, частини 1 статті 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (стаття 514, частина 1 статті 1084 ЦК України).

На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що належними та допустимими доказами у справі підтверджені факти укладання договору споживчого кредиту між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_3 у передбаченій законом формі, виконання первісним кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останньою зобов`язань з повернення цих коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування, що є підставою стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором на користь позивача, до якого за договорами факторингу як до фактору перейшли права кредиторів за вказаними договорами.

Встановленими обставини спростовуються твердження відповідачки про те, що укладення нею договору споживчого кредиту не відповідало її волевиявленню, а тому підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Розподіл судових витрат.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Як встановлено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За приписами ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №2779 від 16 січня 2024 року, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, судом встановлено, що 10 липня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М.М. укладено договір про надання правової допомоги.

Згідно п. 4.1., 4.3 та 4.4 договору про надання правової допомоги, отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. За надання правової допомоги, відповідно до даного договору, клієнт авансовано сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від ціни позову. відповідно до домовленості сторін та згідно Рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару. Крім цого, сторони можуть домовитися про додатковий гонорар (премію), якщо для клієнта прийнято позитивнее рішення. Факт наданих послуг підтверджеється звітом про надання правової допомоги.

Згідно поданого Звіту про надання правової допомоги від 17.01.2024 року (згідно Договору № 10/07-2023 від 10 липня 2023 року), адвокатом надані послуги тривалістю 10 години загальною вартістю 10000 гривень, а саме: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором №5474991 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 ; складання позовної заявипро стягнення заборгованості за кредитним договором №5474991 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 ; подання до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області позовної заяви в інтересах клієнта.

На підтвердження сплати зазначеної суми надано копію платіжної інструкції від 18.01.2024 року №2866, згідно якої ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» сплатило адвокату Столітньому М.М. кошти за послуги з аналізу, складання та подання позовної заяви ОСОБА_2 р/ф №450/17/01 від 17.01.2024 без ПДВ в сумі 10000 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивачем, дійсно, були понесені витрати на правничу допомогу у цій справі.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавенц проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Великої Палати від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц наголошено на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.)

У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Суд вважає, що ця справа не є складною, позовна заява не є значною за обсягом та складною за своїм змістом. Справа є типовою для позивача у відносинах із боржниками, розгляд справи у суді здійснювався в спрощеному порядку, адвокат участі у судовому засіданні не приймав, обсяг наданих послуг у вигляді професійної правничої допомоги не є значним.

Враховуючи вищевикладене, характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, а також враховуючи значення даної справи для відповідачки, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на надання правничої допомоги у розмірі 3000 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 176, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 289, 352, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором в розмірі 57133 (п`ятдесят сім тисяч сто тридцять три) грн 20 коп, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12000 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 45133 (сорок п`ять тисяч сто тридцять три) грн 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп та 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні зустрічного позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач за первісним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», адреса: 03150, м.Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, ;

Відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована по АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 20.09.2024.

Суддя Неоніла БЕРЕЗЮК