Справа № 538/2529/23
Провадження № 2/538/121/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Цімботи Л.Г., за участю секретаря судового засідання Дугніст А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За цією адресою зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не проживає в даному будинку з 2003 року. Їй невідоме місце його проживання чи перебування. На даний час вона не має можливості повною мірою розпоряджатися своїм майном, зокрема здійснити продаж нерухомого майна. Крім того, має необхідність оформлення субсидії, так як оплачувати комунальні послуги в повному обсязі не має коштів, а дохід сім`ї береться в залежності від кількості зареєстрованих осіб. Тому просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 22.12.2023р. провадження у вказаній справі відкрито та ухвалено розглядати її за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 15.01.2024 р. підготовче провадження у вказаній справі було закрито, і справу призначено до судового розгляду по суті, визнано обов`язковою явку у судове засідання позивача ОСОБА_1 , задоволено клопотання представника позивача про виклик до суду та допит свідків.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали, суду пояснили обставини, викладені в ньому, крім того позивач пояснила, що її син (відповідач по справі) у її будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , тривалий час не проживає, проживає в м. Харкові, але точна його адреса їй не відома, відповідаючи на запитання суду повідомила, що син самостійно не бажає зніматися з реєстрації, повідомив, щоб вона це зробила в судовому порядку, повідомила також, що за цією адресою були ще зареєстровані невістка та онук, але їх в ЦНАПі зняли з реєстрації за її заявою як власника будинку, щодо сина такі дії неможливі, через перебування сина на військовому обліку, також повідомила, що син з сім`єю десь з півроку тому приїжджав до неї в гості.

Відповідач в судове засідання не з`явився, в силу положень п. 4 ч. 8 та ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважаються таким, що належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відзиву не подавав, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи з його обов`язковою участю не надавав.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, доходить таких висновків.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування від 18.08.2022 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Аналогічна інформація про склад майна відображена і у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.08.2022 р. (а.с. 5-6, 9).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Пісківського старостинського округу Заводської міської ради від 11.12.2023р. вбачається, що згідно погосподарської книги № 9 с. Піски виконавчого комітету Заводської міської ради Миргородського району Полтавської області за 2021-2025 роки номер об`єкта погосподарського обліку 0892-1 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: голова домогосподарства - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 11.12.2023р. вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 . Фактично за цією адресою проживає на даний час лише ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за адною адресою не проживає 20 років (а.с.8).

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що він проживає по сусідству з позивачкою, вона проживає сама, її син на даний час з нею не проживає, хоча прописаний там, той поживає в м. Харкові, де вчився, там він одружився і там же з сім`єю проживає вже років 15, останній раз ОСОБА_4 бачив в минулому році.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона проживає по сусідству з позивачкою, знає і молодшого сина останньої - ОСОБА_4 , він не проживає в будинку більше 20 років, а проживає з сімєю десь у Харкові, він тільки приїжджав до матері в гості, останній раз його бачила влітку 2023 р.

Відповідно до частини 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 39 Постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 4 від 07 лютого 2014 року роз`яснив, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи положення статті 405 ЦК України та роз`яснення пункту 10 вказаної постанови Пленуму, зазначені вище обставини, якими позивач обґрунтовує неповажність не проживання у спірному будинку мають бути належним чином перевірені та оцінені судом.

Суд не вбачає передбачених у наведених нормах цивільного процесуального права законних підстав для того, щоб взяти до уваги посилання позивача на те, що через реєстрацію сина у належному їй будинку вона не може оформити субсидію, оскільки відповідач, як син позивачки, з яким вона підтримує зв`язок, має і може або надавати відповідні кошти на утримання будинку, або знятися в установленому порядку з реєстрації за вказаною адресою і відповідно зареєструватися за іншою.

Крім того, позивачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів на доведеність не проживання відповідача у спірному будинку, та не надано доказів на неповажність таких причин, не наведено доказів щодо фактичного місцезнаходження відповідача, та доказів, які б встановлювали причини його відсутності у будинку.

В даному випадку суд не може розцінювати зазначені в позові доводи, без надання відповідних доказів, як належні докази.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Відтак унаслідок порівняльного аналізу ст. ст. 391, 405 ЦК України можна зробити висновок про те, що положення вказаних норм ст. 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст. 405 ЦК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року.

Виходячи з того, що при зверненні до суду позивачем не надано належних та допустимих доказів відсутності ОСОБА_2 без поважних причин понад 1 рік у спірному будинку, про що вона просила, суд не вважає можливим задовольнити позовні вимоги за їх недоведеністю.

Крім того, суд зазначає, що враховуючи те, що в державі Україна в даний час відбуваються воєнні дії, введений воєнний стан, відбувається мобілізація, та беручи до уваги пояснення позивачки, у суду виникли сумніви щодо того, чи не є подання цього позову зловживанням своїми правами, та чи не має цей спір очевидно штучний характер в розумінні п. 4 ч. 2 ст. 44 ЦПК України. Адже як було зазначено вище, відповідач, будучи сином позивачки, з яким вона підтримує зв`язок, може самостійно знятися в установленому порядку з реєстрації за вказаною адресою і відповідно зареєструватися за іншою, натомість, як випливає з пояснень позивачки, він не бажає цього робити самостійно, натомість схиляв позивачку звернутися до суду з вищевказаним позовом. А задоволення такого, на думку суду, могло б ускладнити ведення військового обліку щодо відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 18, 81, 83, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку передбаченому п.15.5) Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 15 лютого 2024 р.

Суддя Лохвицького

районного суду Л.Г.Цімбота