Провадження №2/751/446/24
14 лютого 2024 року місто Чернігів
Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а
в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.
за участю секретаря Ригаль В.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог : Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Тука С.М., звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог : Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, в якій просить усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) такими, що втратили право користування житлом, яким є: квартира, за адресою: АДРЕСА_1 .
Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 28.11.2023 року ОСОБА_1 стала власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на дану квартиру було набуто Позивачем відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 28.11.2023 року, який був укладений між продавцем - ОСОБА_4 , та покупцем - ОСОБА_1 (по справі - Позивач), та був посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Белова О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 3640. Право власності на дану квартиру, також було зареєстроване за Позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав від 28.11.2023 року №356162429.
Згідно п. 5.1. укладеного договору купівлі-продажу квартири, продавець зобов`язувався зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 (по справі - Відповідач-1) та ОСОБА_3 (по справі - Відповідач-2), у вищевказаній квартирі в строк до 29.11.2023 року.
Проте, у визначений строк, колишній власник квартири не виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним договором купівлі-продажу квартири та не зняв Відповідача-1 та Відповідача-2 з реєстрації.
Дані обставини підтверджуються довідкою Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 06.12.2023 року № 8962 про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, з якої вбачається, що Відповідач-1 та Відповідач-2 станом на 05.12.2023 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, з метою вирішення спірного питання щодо зняття Відповідача-1 та Відповідача-2 з зареєстрованого місця проживання за зазначеною вище адресою, 06.12.2023 року Позивач, як новий власник квартири, самостійно звернулася з відповідною заявою до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради.
Однак, за результатами їх розгляду, Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради у знятті Відповідача-1 та Відповідача-2 із зареєстрованого місця проживання було відмовлено. Дані обставини підтверджуються інформацією, яка міститься у графі «Службові відмітки» поданих заяв.
Пояснює, що на момент звернення з поданим позовом до суду Відповідач-1 та Відповідач-2 у вказаній квартирі не проживають, комунальні платежі не сплачують, їх особистих речей в квартирі не має та нею не володіють.
Стверджує, що реєстрація Відповідача-1 та Відповідача-2 в спірній квартирі створює перешкоди Позивачу у користуванні квартирою в повному обсязі та безпосередньо впливає на оформлення договорів про надання комунальних послуг, зокрема на послуги з: поводження з побутовими відходами (вивіз сміття), газопостачання та плати за розподіл газу, розрахунок яких проводиться по кількості зареєстрованих осіб у житловому приміщенні.
Вказує, що Позивач є єдиним власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і в силу ст. 391 ЦК України, а тому вважає, що Позивач має право на власний розсуд визначити, яким шляхом необхідно усунути його порушене право, в т.ч. обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 лютого 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У судове засідання позивач та його представник не з`явились, Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, про причини неявки суду не повідомили, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертались, відзив на позовну заяву до суду не надходив.
Від третьої особи до суду надійшло клопотання про проведення розгляду справи за відсутності їх представника.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
28.11.2023 року ОСОБА_1 набула право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 28.11.2023 року, який був укладений між продавцем - ОСОБА_4 , та покупцем - ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Белова О.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 3640 (а.с. 9-10, 11).
Згідно п. 5.1. укладеного договору купівлі-продажу квартири, продавець зобов`язується зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вищевказаній квартирі в строк до 29.11.2023 року.
З довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 06.12.2023 року № 8962 про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 станом на 05.12.2023 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).
06.12.2023 року ОСОБА_1 звернулася з відповідними заявою до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про зняття ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстрації, і за результатами їх розгляду, Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради у знятті відповідачів із зареєстрованого місця проживання було відмовлено (а.с. 13, 14).
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317,319,321 ЦК України)
Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням користування. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, як викладена у постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-709 цс 16, згідно ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Як передбачено абзацом 2 п. 34 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Позивач є єдиним власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і в силу ст. 391 ЦК України, має право на власний розсуд визначити, яким шляхом необхідно усунути його порушене право, в т.ч. обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Також, аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Відповідачі по справі були зареєстровані у спірній квартирі в якості членів сім`ї колишнього власника квартири і набули права користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.
Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Так, відповідачі не є членами сім`ї позивача, тому використовувати квартиру для свого проживання законних підстав вони не мають, а їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу нового власника цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України.
Отже, відчуження колишнім власником спірної квартири користь позивача, в т.ч. призвело до втрати членами сім`ї колишнього власника, якими є відповідачі, права на користування даною квартирою.
Відповідно до пп. 2 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затвердженого постановою Кабінету Міністрів Українивід 07.02.2022 р. № 265 зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином вирішення питання про зняття особи із зареєстрованого місця проживання залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житлом відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне задовольнити даний позов.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 95, 128, 141, 223, 247, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, суд -
Усунути перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житлом, яким є: квартира, за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко