ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/349/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/5804/22 Категорія: 305010000 Піковський В.Ю.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 28.11.2023 (повний текст складено 04.12.2023, суддя в суді першої інстанції Піковський В.Ю.) у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних, нарахованих на суму простроченого боргу за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

у листопаді 2022 року ПАТ КБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на його користь 3% річних, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитним договором №00-161/08 від 28.07.2008, які станом на 01.11.2022 становлять 2 601,89 доларів США.

Свої вимоги мотивує тим, що 28.07.2008 між сторонами укладено кредитний договір №00-161/08, згідно якого позичальник отримав кредит в сумі 40 000,00 доларів США на строк з 28.07.2008 по 27.07.2028 на придбання житлової нерухомості двокімнатної квартири загальною площею 48.2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

У забезпечення повернення кредиту було укладено договір іпотеки №ДІ-00161/08 від 28.07.2008, згідно якого ОСОБА_1 передала в іпотеку Банку двокімнатну квартиру загальною площею 48.2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору АБ «УКРГАЗБАНК» звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості та рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.07.2020 у справі №2-3481/10 стягнуто в солідарному порядку кредитну заборгованість з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» в сумі 46 612,82 долара США і 20 168,50 грн., та звернено стягнення на предмет іпотеки.

27.12.2022 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором згідно рішення суду, на рахунок Банку від реалізації предмета іпотеки надійшли кошти, які направленні Банком на купівлю іноземної валюти по курсу НБУ на день погашення боргу. Куплена іноземна валюта в сумі 17 417,59 доларів США направлена для погашення заборгованості згідно рішення суду, а саме 7 282,78 доларів США на погашення відсотків та 10 134,81 доларів США на погашення тіла кредиту, так як у відповідності до п.52 Постанови ВП ВС від 04.07.2018 по справі №761/12665/14-ц, визначено, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Таким чином, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.07.2010 у справі №2-3481/10 залишається не виконаним, а заборгованість не є погашеною в повному обсязі.

Позивач вказує, що грошові зобов`язання по сплаті боргу позичальником не виконуються вже тривалий час. З урахуванням часткового погашення заборгованості за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.07.2010 заборгованість ОСОБА_1 станом на 23.02.2022 становила 28 909,92 долари США.

У зв`язку з чим Банком були нараховані, виходячи із загальної суми непогашеної заборгованості 28 909,92 доларів США, 3% річних у розмірі 2 601,89 доларів США за період з 24.02.2019 по 23.02.2022, вимоги про стягнення яких є предметом розгляду у даній справі.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 28.11.2023 позовні вимоги у справі відхилено з посиланням на те, що позивач тривалий час не отримував виконавчого листа для погашення кредитного боргу та пред`явлення його до примусового виконання у визначений законом строк, хоча знав, що грошових коштів від реалізації предмета іпотеки недостатньо для погашення всієї суми заборгованості відповідача.

На даний час позивач не має права повторно заявити вимогу до відповідача про стягнення непогашеної кредитної заборгованості у примусовому порядку за кредитним договором №00-161/08 від 28.07.2008 у зв`язку з пропуском процесуальних строків.

При цьому вказані обставини не обумовлюються недобросовісністю з боку боржника, оскільки вона брала участь у виконавчих провадженнях, відкритих з метою виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.07.2010, які закінчені у зв`язку з повним фактичним виконанням.

Суд вважав, що оскільки основна заборгованість відповідача є такою, стосовно якої сплив строк позовної давності («задавнений борг»), нарахування на неї 3 % річних є протиправним.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач 02.01.2024 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням задовольнити позовні вимоги у справі.

Зазначає, що суд не врахував, що у виконавчих провадженнях борг перед банком у повному обсязі погашено не було та, вирішуючи спір, необґрунтовано погодився з позицією відповідача у справі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення коштів в сумі 2601,89 доларів США. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що 28.07.2008 між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір №00-161/08, згідно якого позичальник отримав кредит в сумі 40 000 доларів США на строк з 28.07.2008 по 27.07.2028 на придбання житлової нерухомості двокімнатної квартири загальною площею 48,2кв.м за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.5-6/.

У забезпечення повернення кредиту було укладено договір іпотеки №ДІ-00161/08 від 28.07.2008, згідно якого ОСОБА_1 передала в іпотеку кредитора двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.161-164/.

15.07.2010 Придніпровський районний суд м. Черкаси ухвалив рішення у справі №2-3481/10 за позовом ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, яким вирішив:

- стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором № 00-161/08 від 28.07.2008 в загальному розмірі 46 612,82 доларів США та 20 168,50 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «УКРГАЗБАНК» штраф за порушення умов договору іпотеки № ДІ-00-161/08 від 28.07.2008 в розмірі 11 550 грн.;

- у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 00-161/08 від 28.07.2008 звернути стягнення на предмет іпотеки по договору іпотеки №ДІ-00-161/08 від 28.07.2008 - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 яка належить на праві власності ОСОБА_1 ;

- виселити всіх осіб, зареєстрованих у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» судові витрати в сумі 1820 грн. /а.с.7-12/

З метою реалізації виконання такого рішення суду в частині грошових зобов`язань боржників позивачем було отримано, зокрема, виконавчі листи від 26.07.2010 (про звернення стягнення на предмет іпотеки) та від 09.06.2011 (про стягнення штрафу в розмірі 11 550 грн.).

Примусове виконання виконавчого листа від 26.07.2010 здійснювалось Придніпровським ВДВС Черкаського МУЮ в межах виконавчого провадження №31808051, яке було закінчене 26.03.2012 у зв`язку з фактичним повним виконанням виконавчого документу, оскільки предмет іпотеки було реалізовано на прилюдних торгах за ціною 156464 грн., про що складено відповідний протокол прилюдних торгів №2-23-0048/11 від 17.11.2011 /а.с.232-234, 236, 237/.

Постановою державного виконавця від 12.03.2021 закінчено виконавче провадження №27851127 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» боргу у сумі 11550 грн., яке здійснювалось на підставі виконавчого листа №2-3481, виданого 09.06.2011 Придніпровським районним судом м. Черкаси /а.с.148/.

Виконавчий лист на виконання рішення суду від 15.07.2010 в частині про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «УКРГАЗБАНК» заборгованості за кредитним договором № 00-161/08 від 28.07.2008 в загальному розмірі 46612,82 доларів США та 20 168,50 грн. позивачем не отримувався.

20.08.2014 ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» звернулось до суду із заявою про видачу відповідного виконавчого листа /а.с.238/.

07.04.2015 ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» звернулось до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованості за кредитним договором № 00-161/08 від 28.07.2008 в сумі 46 612,82 доларів США та 20 168,50 грн. /а.с.239/.

У задоволенні такої заяви судом було відмовлено, про що постановлено відповідну ухвалу від 01.09.2015 №711/3157/15-ц /а.с.241-243/.

Кошти від реалізації предмета іпотеки надійшли від державного виконавця на рахунки ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» 27.12.2011, були конвертовані банком у 17 417,59 доларів США і направлені на погашення заборгованості відповідача. Оскільки відповідної суми коштів не вистачило для погашення всієї суми боргу (46 612,82 доларів США), то позивач обліковує заборгованість відповідача за кредитним договором № 00-161/08 від 28.07.2008 в сумі 28 909,92 долари США.

Враховуючи, що така заборгованість не погашена, позивач порушує питання про стягнення з відповідача 3% річних, нарахованих на таку суму заборгованості в межах трирічного строку за період з 24.02.2019 до 23.02.2022, посилаючись на прострочення виконання боржником грошового зобов`язання.

Правовідносини, які виникли між сторонами справи на підставі викладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Крім того, зобов`язання можуть виникати з рішень судів - ч. 5 ст. 11 ЦК України.

У силу положення статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та три проценти річних від простроченої суми.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вказані правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Таке нарахування входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Це є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

На підставі викладеного вище правового регулювання, зважаючи на встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд констатує, що відповідач має невиконане грошове зобов`язання, у якому позивач виступає кредитором, яке виникло згідно рішення Придніпровський районний суд м. Черкаси від 15.07.2010 у справі №2-3481/10 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», зокрема, заборгованості за кредитним договором № 00-161/08 від 28.07.2008 в загальному розмірі 46 612,82 доларів США та 20 168,50 грн.

На даний час непогашеною сумою боргу є кошти в розмірі 28909,92 доларів США, що сторонами не спростовано.

Оскільки боржник зазначене зобов`язання по сплаті боргу, визначене рішенням суду, не виконує, чим допускає прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач правомірно заявив до суду вимоги про нарахування на суму заборгованості на підставі приписів ст. 625 ЦК України 3 % річних за останні три роки, що передують зверненню з позовом до суду.

Слід врахувати, що відповідачем подано суду заяву про застосування наслідків впливу строків позовної давності.

Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином позовні вимоги у даній справі підлягають до часткового задоволення в межах позовної давності (три роки, що передують зверненню до суду з позовом 09.11.2022) , а саме : з листопада 2019 та до 24.02.2022. Отже до стягнення з відповідача на користь позивача належить сума 3% річних в розмірі 1991,22 долари США, що свідчить про часткову обґрунтованість доводів позивача у справі.

Одночасно апеляційний суд приймає до уваги, що позивачем 3 % річних нараховуються на суму грошового зобов`язання, встановлену рішенням суду, отже обмеження по нарахуванню зазначених відсотків, передбачені п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України для кредитної заборгованості, не застосовуються.

Такі висновки свідчать про те, що позивач помилково трактує свої вимоги про нарахування 3 % річних на суму заборгованості, як такі, що ґрунтуються на правовідносинах щодо надання відповідачу кредиту, адже сума грошового зобов`язання відповідача за обставин цієї справи виникла згідно рішення суду про стягнення боргу, а не згідно приписів кредитного договору.

Отже позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Апеляційний суд враховує, що суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Відповідне положення містяться у постанові ВП ВС від 04.12.2019 у справі №917/1739/17.

При цьому не можна погодитися з посиланнями суду першої інстанції у справі на те, що прострочення виконання рішення суду у справі про стягнення кредитної заборгованості відбулося не через недобросовісну поведінку відповідача, а через неналежне здійснення стягувачем (банком) процесуальних дій щодо його примусового виконання, зокрема, не надання у передбачені законодавством строки виконавчого листа до органів ДВС, оскільки за приписами ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відтак Конституція ніяким чином не пов`язує обов`язковість приписів судового рішення з вчиненням дій однією зі сторін справи для його примусового виконання. Тобто обов`язковість самостійного виконання обов`язків згідно рішення суду зобов`язаними особами презюмується та не залежить від дій інших учасників правовідносин.

Також апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково послався на правовий висновок, викладений у постанові ВС від 23.11.2022 у справі №285/3536/20, щодо неможливості нарахування 3 % річних за ст. 625 ЦК України на прострочені вимоги за основним зобов`язанням у разі, якщо стосовно них сплив строк позовної давності, з урахуванням такого.

У даному випадку апеляційний суд приймає до уваги, що грошове зобов`язання відповідача фактично виникло з рішення суду від 15.07.2010 у справі №2-3481/10, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, відтак, строки позовної давності до таких основних грошових зобов`язань застосовані бути не можуть, адже рішення суду виконується незалежно від пред`явлення інших позовів.

Звернення до суду з позовними вимогами про примусове виконання рішення суду, яке набрало законної сили, та до яких можуть бути застосовані наслідки спливу строків позовної давності, нормами чинного законодавства не передбачено.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 28.11.2023 у даній справі слід скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права ст. 625 ЦК України, та прийняти постанову про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути пропорційно до задоволеної частки позовних вимог (76%) 6202,50 грн. * 76 % = 4713,90 грн. судового збору, сплаченого позивачем за розгляд цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 28.11.2023 у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних, нарахованих на суму простроченого боргу за кредитним договором скасувати.

Позовні вимоги ПАТ КБ «Укргазбанк» про стягнення 3% річних у даній справі задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Укргазбанк» 3% річних в сумі 1 991,22 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Укргазбанк» 4713,90 грн. судового збору, сплаченого за розгляд цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій.

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «Укргазбанк» у даній справі відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 31.01.2024.

Суддя-доповідач

Судді