Справа № 938/54/24
Провадження № 22-ц/4808/962/24
Головуючий у 1 інстанції Чекан Н. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Томин О.О., Фединяка В.Д.,

секретаря Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» адвоката Клименка Тараса Васильовича на рішення (заочне) Верховинського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Чекан Н.М. 10 травня 2024 року,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (далі ТОВ «Бізнес позика») подало позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11 квітня 2021 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту №212053-КС-004 шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

ОСОБА_1 через веб-сайт кредитодавця https://bizposyka.com/ шляхом введення логіну особистого кабінету та паролю особистого кабінету, ввійшов до особистого кабінету та через інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подав Заявку на отримання кредиту, де вказав номер свого поточного (карткового) рахунку.

Електронний договір може бути підписаний стороною за допомогою одноразового ідентифікатора, отримання якого є неможливим без прийняття особою пропозиції укласти електронний договір (оферти).

Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

На підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 34 000,00 гривень.

Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,86501471 процентів за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування процентна ставка за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Позивач зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав позичальнику грошові кошти в розмірі 34 000,00 гривень шляхом перерахування на банківську картку ОСОБА_1 , вказану ним при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням).

Відповідно до розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 на виконання умов договору здійснив часткову оплату на загальну суму 6 230,00 грн.

У зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань станом на 09 січня 2024 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 82 574,59 грн, що складається із простроченої заборгованості по тілу кредиту в розмірі 34 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 45 292,94 грн; суми прострочених платежів за комісією 3 281,65 грн.

Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 82 574,59 грн, а також понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн (а.с.1-7).

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням (заочним) Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за договором №212053-КС-004 про надання кредиту від 11.04.2021 року в розмірі 68 530,00 гривень, з яких 34 000,00 гнн тіло кредиту, 31 248,35 грн проценти, 3 281,65 грн комісія. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» судовий збір в розмірі 2010,39 грн (а.с.89-91).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини внаслідок укладеного договору про надання кредиту, із запропонованими умовами якого відповідач ознайомився і погодився, згенерувавши свій електронний підпис; відповідачем не надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором, внаслідок чого утворилася заборгованість; розрахунок заборгованості ним не спростований, заборгованість у добровільному порядку не погашена, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та комісії рішення суду не оскаржується, тому і не переглядається судом апеляційної інстанції в цій частині.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду в частині незадоволених позовних вимог, представником товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» адвокатом Клименком Т.В. подано апеляційну скаргу з мотивів його незаконності та необґрунтованості та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що висновки суду в частині часткової відмови у стягненні процентів за користування кредитом базуються на хибному ототожненні процентів, які нараховуються протягом строку кредитування у відповідності до норм ЦК України в якості правомірної плати за користування кредитними коштами, наданими позивачем та процентів, які нараховуються за порушення грошового зобов`язання (коли сума кредиту не повертається позичальником у визначений ним строк).

Вказує, що Товариством до позовної заяви надано детальний розрахунок заборгованості за кредитом, який відображає всі факти руху грошових коштів за Договором протягом всього строку його дії та до дати подання позовної заяви до суду. Заборгованість за тілом кредиту становить різницю між фактично отриманою відповідачем 11 квітня 2021 року сумою кредиту в розмірі 34 000,000 гривень та сумою платежів, які фактично здійснювалися на погашення саме кредиту. Заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом в розмірі 45 292,94 грн складається із суми процентів, які нараховувались позивачем щоденно (за фактичну кількість календарних днів користування кредитом) на неповернуту суму кредиту та виходячи із розміру фіксованої процентної ставки, визначеної у пункті 1 Кредитного договору (0,86501471% в день), починаючи з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику (11 квітня 2021 року) до закінчення строку дії Договору (26 вересня 2021 року).

Тобто, після 26 вересня 2021 року нарахування процентів за договором Товариством не здійснювалося, що знайшло своє відображення і в розрахунку заборгованості.

Отже, на думку апелянта, сума заборгованості за процентами у розмірі 45 292,94 грн підтверджена належними та достатніми доказами, що містяться в матеріалах справи.

Зазначена у графіку платежів та у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки сума 35 660,00 грн є лише орієнтовною сумою загальних витрат по процентам за користування кредитом, на випадок повного дотримання графіку платежів, а не остаточно визначеною сумою заборгованості по процентам за користування кредитом станом на момент закінчення дії договору, як про це помилково вказав суд в оскаржуваному рішенні.

Оскільки боржник лише частково сплатив заборгованість за кредитним договором (один платіж), чим порушив свої зобов`язання, тому це цілком закономірно призвело до подорожчання кредиту (збільшення розміру нарахованих процентів).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом проценти в розмірі 45 292,94 грн за відсотковою ставкою 0,86501471% нараховані позивачем чітко в межах дії договору (24 тижні), а саме з 11 квітня 2021 року по 26 вересня 2021 року включно.

Після 26 вересня 2021 року проценти не нараховувались, сума не збільшувалась і залишилась незмінною у розмірі 45 292,94 грн.

Щодо врахування платежу на погашення процентів, то згідно розрахунку заборгованості у стовпчику №10 відображено тільки один такий платіж, що був зарахований на погашення нарахованих процентів за користування кредитом 29 квітня 2021 року в сумі 4 411,65 грн. Тому висновок суду про те, що позивачем не було враховано зазначений платіж на погашення кредиту, є помилковим.

На підставі викладено апелянт вважає, що позовні вимоги про стягнення процентів у сумі 45 292,94 грн є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Просить скасувати рішення суду в частині відмови про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом та по комісії за надання кредиту в сумі 14 044,59 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» грошову суму у зазначеному розмірі. В решті рішення суду залишити без змін. Здійснити розподіл судових витрат (а.с.102-106).

Позиція інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що, відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

У судове засідання не з`явився сторони, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції та на електронну адресу.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за їх відсутності.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 11 квітня 2021 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір №212053-КС-004, згідно з умовами якого (п.1 договору) позичальнику надано грошові кошти в розмірі 34 000 гривень, строк кредиту 24 тижні, термін дії договору до 26.09.2021 року, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 74 760 гривень. У договорі вказаний графік платежів, згідно якого розмір основної суми кредиту 34 000 гривень, проценти за користування кредитом - 35 660 гривень, комісія за надання кредиту 5 100 гривень, загальний розмір кредиту 74 760 гривень (а.с. 17-18, 19).

З послідовності укладення договору №212053-КС-004 від 11.04.2021 року в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця встановлено, що 11.04.2021 року о 19:30 годин клієнт, використовуючи номер телефону, зайшов у особистий кабінет, ознайомився про доступні продукти товариства, отримав інформацію про обрані умови кредиту, ознайомився з паспортом споживчого кредиту та підписав його одноразовим ідентифікатором G-3062. Одноразовий ідентифікатор G-3062 направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер, який вказувався ним при реєстрації на сайті. Відповідач підписав акцепт одноразовим ідентифікатором 11.04.2021 року о 20:07 годин, після відбулося формування підписаного договору. В особистому кабінеті відповідача виведено договір для перегляду та скачування (а.с. 22).

ТОВ «Бізнес Позика» своєчасно та в повному обсязі виконало зобов`язання за договором кредиту №212053-КС-004 про надання кредиту, перерахувавши 11.04.2021 відповідачу на банківську картку № НОМЕР_1 , відкриту на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", грошові кошти в розмірі 14 000 гривень та 20 000 гривень (а.с.76-77).

У розрахунку заборгованості зазначено загальний розмір заборгованості у сумі 82 574,59 гривень, з яких: 34 000 гривень сума кредиту; 45 292,94 гривень сума за відсотками за період 11.04.2021 року до 09.01.2024 року; 3 281,65 гривень сума за комісією. ОСОБА_1 29.04.2021 року сплачено 4 411,65 гривень відсотків за користування кредитом та 1 818,35 гривень комісії (а.с. 1016).

В матеріалах справи наявні Правила надання споживчих кредитів затверджено наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗПОЗИКА» від 12 березня 2021 року за №07-ОД (а.с.25-30).

Застосовані норми права

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття «строк дії договору» і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зазначеного зобов`язання.

Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит. Так, вказана норма передбачає, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Електронний договір має включати всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За встановленими у цій справі обставинами договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису.

Як вбачається із договору, позичальник використав електронний підпис одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем ) G-3062 (а.с.22).

Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

У листі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 29.03.2024 року зазначено, що банківська картка № НОМЕР_1 відкрита на ім`я ОСОБА_1 . Згідно виписки за договором б/н за період від 11.04.2021-11.04.2021, на зазначену картку зараховано перекази в сумі 14000,00 грн та 20000,00 грн.

З урахуванням того, що оформляючи кредитну угоду за допомогою Веб-сайту, клієнт самостійно вносить до інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора номер своєї банківської картки, на яку бажає отримати кредит, суд дійшов обґрунтованого висновку, що кредитні кошти відповідачу перераховувалися у спосіб, обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку, яку він самостійно вносив до інформаційно-телекомунікаційної системи Кредитора.

В даній справі існування кредитних правовідносин між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 підтверджується фактичними діями з боку позичальника, а не лише самими правовими аргументами, на які робив посилання позивач, оскільки кошти в обумовленому в договорі розмірі надійшли на належний позичальнику рахунок та останній, маючи нагоду за умовами договору і за відсутності жодних перешкод, не повернув кошти на відповідний рахунок Товариства.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Правилами надання грошових коштів у позику та інших супутніх документів, які діяли на момент укладення договору та є його невід`ємною частиною, встановлюється порядок укладення договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» та ОСОБА_1 , а саме: відповідач через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «Бізнес позика» подав заявку на отримання кредиту (вказав всі дані, відмічені у заявці в якості обов`язкових для заповнення) за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту; Товариство проінформувало позичальника про прийняте рішення щодо видачі кредиту відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та статті 641, 642 ЦК України, після чого надіслало ОСОБА_1 за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору; відповідач в особистому кабінеті ознайомився з пропозицією Товариства щодо укладання електронного договору (офертою), яка була розміщена в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства; відповідач надав відповідь електронним повідомленням про ознайомлення та повне і безумовне прийняття (акцепт) оферти Товариства, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий відповідачу в смс-повідомленні), відповідно до абзацу 2 частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»; ТОВ «Бізнес позика» надало підтвердження про укладання договору шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті відповідача.

Із наведеного вище порядку при укладенні договору ОСОБА_1 здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливе.

Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд дійшов обґрунтовано висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача.

Отже, відповідач як позичальник отримав кредитні кошти на підставі електронного договору про надання кредиту №212053-КС-004 від 11 квітня 2021 року в розмірі 34000,00 грн.

Суд першої інстанції, правильно встановивши обставини укладення договору та визначившись з характером спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем як факту укладання договору, так і отримання позичальником грошових коштів на погоджених ним умовах фінансового кредиту та невиконання останнім свого обов`язку зі своєчасного повернення кредитних коштів.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, що за правочином кредитування нарахування відсотків здійснювалося поза межами встановлених строків кредитування, ураховуючи таке.

ТОВ «Бізнес Позика», заявляючи позов про стягнення кредитної заборгованості, просило у тому числі, крім заборгованості за неповернутим кредитом, стягнути складову його повної вартості, зокрема й заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом.

Судом встановлено, що позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач ОСОБА_1 , всупереч викладеним у кредитному договорі умовам, в установлені строки не повернув належні до сплати грошові суми, окрім як сплати 29.04.2021 року 4411,65 грн відсотків за користування кредитом, 1818,35 грн комісії, а всього 6230,00 грн, тим самим порушив встановлений графік обов`язкових платежів.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що відповідно до умов укладеного договору (пункту 5.1 Правил, які є невід`ємною частиною Договору), обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов договору.

Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення строку дії договору про надання кредиту (включно), тобто протягом всього строку кредитування.

Включення до тексту кредитного договору умов про сплату відповідачем процентів за користування кредитом, а також нарахування позивачем цих процентів та витребування їх від відповідача, є законним та обґрунтованим.

Сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

З розрахунку заборгованості встановлено, що відповідачем було внесено один платіж в сумі 6230,00 грн на погашення заборгованості.

Порядок та умови надання кредиту, а також періодичність внесення платежів визначені в пункті 3 Договору (а.с.19).

Пунктом 1 визначено розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту 34 000,00 гривень, строк кредиту 24 тижня, процентна ставка: в день 0,86501471, фіксована; комісія за надання кредиту 5 100,00 грн, строк договору до 26.09.2021 року.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, які нараховані у межах строку дії договору, який був установлений умовами договору та закінчувався 26.09.2021 року, у зв`язку з його невиконанням належним чином, внаслідок чого проценти за відсотковою ставкою 0,86501471% нараховані позивачем в межах строку договору (24 тижні) з 11.04.2021 року по 26.09.2021 року включно. Після 26.09.2021 року проценти не нараховувалися, сума процентів не збільшувалась і залишалась незмінною у розмірі 45 292,94 грн.

Таким чином, проценти за користування кредитом у загальній сумі 45 292,94 грн включають в себе нараховані за стандартною процентною ставкою 0,86501471%.

При цьому самим відповідачем не оспорений розмір процентів.

Статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит. Так, вказана норма передбачає, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.

Відповідно до умов Договору, у разі прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом на строк понад один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом до настання дати закінчення строку кредитування.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 1054 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.

Проценти за користування кредитом визначено відповідно до вимог ст. 1048, 1051,1054 ЦК України та не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розумінні п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки, наданий позивачем розрахунок заборгованості по кредитному договору повністю відповідає умовам договору та вимогам законодавства, відповідачем не було належним чином виконано умови кредитного договору та не спростовано будь-якими доказами правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає, що заборгованість за процентами за користування кредитом підлягає стягненню в повному обсязі.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні рішення судом першої інстанції про часткове стягнення процентів допущена помилка, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 вказаної статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд змінив суму коштів, яка підлягає стягненню, із відповідача на користь позивача слід достягнути сплачений судовий збір за подання позовної заяви, що становить 412,01 грн (2422,40-2010,39). З урахуванням задоволення апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 617,71 грн, а всього разом 1029,72 грн (412,01+617,71).

На підставі викладеного, керуючись ст.374,376,381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» адвоката Клименка Тараса Васильовича задовольнити.

Рішення (заочне) Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2024 року в оскаржуваній позивачем частині щодо стягнення заборгованості за процентами за кредитним договором змінити.

Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації с. Криворівня Верховинського району Івано-Франківської області, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», , адреса місцезнаходження бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, м. Київ заборгованість за простроченими платежами по процентах за договором №212053-КС-004 про надання кредиту від 11 квітня 2021 року в розмірі 45 292,94 грн (сорок п`ять тисяч двісті дев`яносто дві гривні дев`яносто чотири копійки).

В іншій частині рішення суду залишити без мін.

Змінити розподіл судових витрат, стягнувши з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації с. Криворівня Верховинського району Івано-Франківської області, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», , адреса місцезнаходження бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, м. Київ судовий збір в розмірі 1029,72 грн (одна тисяча двадцять дев`ять гривень сімдесят дві копійки).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач І.О. Максюта

Судді: О.О. Томин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 20 вересня 2024 року.