465/2641/24
2/465/2164/24
У Х В А Л А

судового засідання

20.09.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Величка О.В.,

з участю секретаря судових засідань Венгринюк О.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

при розгляді в судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

встановив:

У провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Відповідачем ОСОБА_3 подано до суду зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя, відповідно до якої позивач за зустрічною позовною заявою просить визнати спільною сумісною власністю та поділити об`єкти нерухомого майна, а також інші активи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заперечили щодо прийняття зустрічної позовної заяви до розгляду, а також просили залишити її без розгляду, зазначивши, що вказане питання вирішено в позасудовому порядку, більше того, між сторонами укладено договір про поділ майна.

Відповідач в судовому засіданні підтвердила, що між сторонами укладено договір про поділ майна, відтак, розгляд зустрічної позовної заяви вважає неактуальним.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, доходить переконання про наявність підстав для повернення зустрічної позовної заяви.

За змістом ч. 6 ст. 30 ЦПК України зустрічний позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, незалежно від їх підсудності пред`являються в суді за місцем розгляду первісного позову. Це правило не застосовується, коли відповідно до інших визначених у цій статті правил виключної підсудності такий позов має розглядатися іншим судом, ніж тим, що розглядає первісний позов.

В силу пункту 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у ст. 43 цього Кодексу, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

У відповідності до ч. 2 та 3 ст. 194 ЦПК України до зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених у ч. 1 цієї статті, застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин 1, 2 ст. 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Верховний Суд у постановах від 27.01.2021 року у справі за єдиним унікальним номером 908/1688/20 та від 13.03.2019 року у справі за єдиним унікальним номером 916/3245/17 зазначав, що зустрічний позов повинен бути взаємно пов`язаний з первісним, при цьому взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах.

Виходячи з наведених положень чинного ЦПК України, суд наголошує, що прийняття зустрічного позову дозволяє розглянути в одному судовому провадженні вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їхніх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі. Крім того, слід зазначити, що подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Проте, з вивченого змісту зустрічного позову вбачається, що вимоги позивача за зустрічною позовною заявою ґрунтуються на вимогах про поділ майна подружжя, що свідчить про те, що фактично первісні та зустрічні вимоги обґрунтовані різними підставами, а предмет доказування у кожному випадку є іншим.

Більше того, вимога первісного позову про розірвання шлюбу є вимогою немайнового характеру, тоді як вимога про поділ майна подружжя є майновою, відтак, предмети доказування за цими вимогами є різними.

Отже суд вважає, що в даному випадку не встановлено взаємопов`язаності позовів та доцільності їх спільного розгляду, а також можливості виключення задоволення первісного позову у разі задоволення зустрічного, водночас об`єднання вимог за первісним та основним позовами може ускладнити розгляд справи.

Враховуючи констатацію судом недодержання у даному випадку приписів ч. 2 ст. 193 ЦПК України, правовими наслідками такого є відмова у прийнятті зустрічного позову та виконання вимог, передбачених ч. 3 ст. 194 ЦПК України, про повернення зустрічної позовної заяви відповідачу.

В свою чергу, повернення зустрічної позовної заяви не позбавляє відповідача ОСОБА_3 можливості подати свій позов на загальних підставах.

При цьому, суд також враховує, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» (Osman v. the United Kingdom) від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland) від 19.06.2001 року вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Із зазначеного слідує, що повернення зустрічної позовної заяви у відповідності до ст. 194 ЦПК України не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не позбавляє права позивача (заявника) на повторне звернення до суду із позовом.

Керуючись статтями 13, 43, 49, 193-194, 257-258, 260-261 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_3 у прийнятті зустрічної позовної заяви до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя повернути ОСОБА_3 .

Роз`яснити ОСОБА_3 , що повернення зустрічної позовної заяви не позбавляє її права подати позов з відповідними вимогами на загальних підставах.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Величко О.В.