Справа № 182/4580/23
Провадження № 2/0182/976/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.02.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Рунчевої О.В.

за участю секретаря судового засідання Власенко Ю.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у залі суду в м. Нікополі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

Заяви по суті справи:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, посилаючись на такі обставини.

З 19.02.1977 року вона з відповідачем перебуває у шлюбі.

Подружжя фактично мешкає за однією адресою, але більше 20 років мешкають у різних кімнатах, а з 2018 року не спілкуються. Спільне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер. Подальше подружнє життя вести не планують.

Таким чином, подальше збереження сім`ї неможливо, тому ОСОБА_1 просить суд шлюб розірвати (а.с.2).

Відповідач відзив на позов не подавав.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 03.10.2023 року відкрито провадження по справі, постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.16-17).

Ухвалою від 14.12.2023 року подружжю наданий строк на примирення два місці.

Судом встановлено:

19.02.1977 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований г/о ЗАГС м.Нікополь, актовий запис за № 216 (а.с.3).

Подружжя мешкає за одною адресою, але проживають у різних кімнатах. Шлюб носить формальний характер.

У судовому засідані 14.12.2023 року позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, відповідач проти розірвання шлюбу заперечував, вважаючи що причини для його розірвання відсутні, подружжю було надано строк на примирення два місяці.

У судовому засідані 14.02.2024 року позивач наполягала на розлучені, зазначила, що за наданих два місяці на примирення ситуація у стосунках не змінилася, відповідач проти розірвання шлюбу заперечував, вважає, що позивач хоче розірвати шлюб, щоб потім його виселити із житла.

За змістом ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

На підставі ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи, що шлюб повинен відповідати волевиявленню особи та зважаючи на те, що збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача, а також те, що примушення до шлюбу є неприпустимим, суд дійшов висновку, що шлюб необхідно розірвати, задовольнивши тим самим позовні вимоги.

Керуючись ст.ст.56,110,112,113,115 СК України, ст.ст. 12,13,18,76,81,200,206,247,263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 19.02.1977 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 г/о ЗАГС м.Нікополь, актовий запис за № 216 розірвати.

Після розірвання шлюбу громадянці ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_3 », громадянину ОСОБА_2 залишити прізвище « ОСОБА_3 ».

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення.

Повний текст рішення складено 16.02.2024 року.

Суддя: О. В. Рунчева