Дата документу 23.09.2024 Справа № 333/5177/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/5177/23 Головуючий у 1 інстанції Піх Ю.Р.
Провадження № 22-ц/807/1574/24 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И ЛА:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліментів в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття та не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем по справі позивач перебувала у шлюбі, від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, які проживають разом з матір?ю. Подружні стосунки сторони не підтримують, відповідач жодних коштів на утримання дітей не надає.

26.03.2024 року від представника позивача адвоката Погосян М.А. надійшла уточнена позовна заява, в якій представник позивача просила стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 гривень на кожну дитину.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 23.06.2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 23.06.2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп.

В іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити шляхом зменшення розміру аліментів на утримання дітей до 2 500,00 грн на кожного щомісячно.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано розмір доходу скаржника та визначено суму аліментів, яка не відповідає рівню його доходів.

22 липня 2024 року від представника ОСОБА_3 - Погосян М.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 уклав шлюб з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , прізвище дружини після укладення шлюбу - « ОСОБА_1 ». Актовий запис № 622.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції - батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 вказані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , актовий запис № 69.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції - батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 вказані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , актовий запис № 1104.

Як вбачається з відповіді на запит від 20.02.2024 року за № 0801-2024-0002003 з Державної Податкової служби України Головного Управління ДПС у Запорізькій області сума доходу за 1 квартал 2024 року ОСОБА_1 становить 199 959,95 гривень.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог на підставі досліджених доказів наданих сторонами по справі, урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини та положень ст. ст. 182, 184 СК України, виходив з положень розумності та справедливості, наявності обов`язку відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття, врахував те, що відповідач є здоровою та працездатною людиною, інших аліментних зобов`язань у нього немає тому має наявну можливість щомісячно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх спільних дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн на кожного щомісячно до досягнення ними повноліття.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, як і погоджується з визначеним судом розміром присуджених до стягнення аліментів, та не може погодитись з доводами сторони відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно положень ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до норм ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом положень ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч.1 ст.182 СК України обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів у тому

числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Нормами ч.2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Так, судом встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання неповнолітнього доньки між сторонами в позасудовому порядку не досягнуто.

Визначаючи розмір аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судом враховано, що відповідач ОСОБА_1 є молодою особою працездатного віку, на даний час не працює, має задовільний стан здоров`я (доказів протилежного суду не надано). Однак, суд також приймає до уваги те, що розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2023 року - 2833 гривень, а з 1 січня 2024 року - 3196 гривень і те, що визначений законодавством рекомендований мінімум для дитини відповідного віку становить розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Виходячи із встановлених обставин, з визначеного законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у 5000,00 грн. на утримання кожної дитини щомісячно.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував, що відповідачем не надано даних про його непрацездатність, незадовільний стан його здоров`я, наявність на його утриманні інших дітей, непрацездатних членів родини, існування інших обставин, які мають істотне значення для визначення розміру аліментів, передбачених ст. 182 СК України.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Таким чином, ураховуючи встановлені судом обставини, зважаючи на рівність обов`язку батьків по утриманню дітей, задовільний стан здоров`я відповідача та його працездатний вік, відсутність інших аліментних зобов`язань, колегія суддів, виходячи з принципу співмірності для забезпечення прав дитини, доходить висновку, що розмір аліментів, який стягнутий судом першої інстанції, є обґрунтованим.

Скаржником не доведено його неспроможність сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом - 5 000 грн на кожну дитину.

Посилання представника апелянта на ч. 2 ст. 195 СК України та твердження щодо необхідності розрахунку аліментних платежів виходячи із середньої заробітної плати працівника для місцевості, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки зазначена норма регулює процедуру розрахунку заборгованості за аліментами платника податків який не працює або є фізичною особою-підприємцем, а не визначення розміру доходу при встановленні розміру аліментів.

Крім того, скаржником не доведено, що аліменти у розмірі 2 500 грн на кожну дитину будуть достатніми для утримання та розвитку дитини.

Визначаючи розмір аліментів у сумі по 5 000 грн. на дитину, суд першої інстанції прийняв до уваги, що батьки зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей в рівних частинах та врахував обставини, зазначені у ст.182 СК України, а саме, майновий стан відповідача, вік дитини, її потреби.

Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яка не є міжнародним договором та не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України у формі ратифікації, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до п.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі - Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

08.07.2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів від 17.05.2017 року № 2037 - VII, відповідно до якого внесено зміни до ст. 182 СК України, а саме: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Установивши, що дитина проживає разом із матір`ю і перебуває на її утримані, а батьки в добровільному порядку не домовились про участь в утриманні доньки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів та обґрунтовано стягнув їх в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн.

При цьому, суд першої інстанції, оцінивши надані сторонами докази, виходячи як з найкращих інтересів дітей, врахував, що відповідач є здоровою та працездатною людиною, інших аліментних зобов`язань у нього немає, тому має наявну можливість щомісячно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх спільних дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн на кожну дитину.

З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги сторони відповідача, є ідентичними доводам відзиву на позов, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, колегія суддів вважає, що відсутні підстави, повторно давати відповідь на ті самі аргументи заявника, при цьому апеляційний суд враховує, що як, неодноразово зазначав ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року № 303А, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без

того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року, № 49684/99, § 2).

ЄСПЛ визначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23, ЄСПЛ).

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2024року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 вересня 2024 року.

Головуючий

Судді: