ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/720/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

апелянта - ОСОБА_1 ,

представника апелянта - ОСОБА_2 ,

представника відповідачки - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/21971/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат МОЛЕНЬ Ростислав Богданович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2024 року (ухвалене суддею Братасюком В.М., дата складення повного тексту судового рішення - не зазначено) в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , державного реєстратора Тернопільської міської ради СЛИВКИ Віталія Івановича про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора, скасування запису в державному реєстрі речових прав,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач, апелянт), в інтересах якого діє адвокат Молень Ростислав Богданович, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 , державного реєстратора Тернопільської міської ради Сливки Віталія Івановича про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора, скасування запису в державному реєстрі речових прав.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликався на те, що ОСОБА_6 всупереч вимогам закону зареєструвала за собою право власності на належну йому земельну ділянку площею 0.1052 га з кадастровим номером :02:001:0859, що знаходиться в с.Біла Тернопільського району Тернопільської області. Жодних правочинів про перехід майна від позивача до ОСОБА_6 не укладалося. За зазначених обставин державний реєстратор не мав правових підстав вчиняти реєстраційну дію.

У зв`язку з наведеним позивач просив суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення державного реєстратора №69549045 від 02 січня 2023 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0.1052 га з кадастровим номером :02:001:0859;

- скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 20 вересня 2023 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0.1052 га з кадастровим номером :02:001:0859.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Молень Ростислав Богданович, подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 25 липня 2014 року у справі №607/2023/14-ц визнано мирову угоду, згідно умов якої ОСОБА_1 визнає за ОСОБА_6 право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0.1052 га в АДРЕСА_1 . У строк до одного місяця з моменту підписання мирової угоди ОСОБА_1 зобов`язався оформити договір дарування даної земельної ділянки ОСОБА_6 .

На думку сторони апелянта, оскільки ОСОБА_1 не виконав умови мирової угоди щодо оформлення договору дарування спірної земельної ділянки, відсутні правові підстави для здійснення реєстраційних дій права власності на неї за ОСОБА_6 .

Звертає увагу на те, що ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 25 липня 2014 року про визнання мирової угоди у справі №607/2023/14-ц не встановлює набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно.

У зв`язку з наведеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі та вирішити питання судових витрат.

25 липня 2024 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ОСОБА_6 , в інтересах якої діє адвокат Назаренко Яна Володимирівна, надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що в 2014 році розглядалася справа №607/2023/14-ц про поділ спільного майна подружжя між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , предметом якої була земельна ділянка площею 0.1052 га з кадастровим номером :02:001:0859. Провадження у справі було закрито на підставі укладення між сторонами мирової угоди, згідно умов якої право особистої приватної власності на вказану земельну ділянку визнано ОСОБА_1 за ОСОБА_6 . Таким чином, державним реєстратором правомірно внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20 вересня 2023 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на вказану земельну ділянку.

У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 14100 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник - адвокат Молень Ростислав Богданович апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені у ній.

Представник ОСОБА_6 - адвокат Назаренко Яна Володимирівна, проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

13 листопада 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , актовий запис №1671, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області (а.с.5).

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».

Згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯД №195330 від 22 серпня 2007 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0.1052 га з кадастровим номером :02:001:0859, яка розташована по АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

У 2014 році ОСОБА_6 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (справа 607/2023/14-ц).

Як вбачається з відомостей ЄДРСР, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 березня 2014 року у справі 607/2023/14-ц встановлено, що ОСОБА_6 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому в порядку поділу майна подружжя просила виділити їй незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 автомобіль марки Mitsubishi Galant V=1800, д.р.н НОМЕР_2 , 1995 року випуску.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2014 року у справі 607/2023/14-ц, провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя закрито у зв`язку з укладанням сторонами спору мирової угоди (а.с.8).

Згідно п.1 мирової угоди, ОСОБА_1 визнав за ОСОБА_6 право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0.1052 га в АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯД №195330 від 22 серпня 2007 року. У строк до одного місяця з моменту підписання мирової угоди відповідач зобов`язався оформити договір дарування даної земельної ділянки ОСОБА_6 .

Згідно п.2 мирової угоди, ОСОБА_1 визнав за ОСОБА_6 право особистої приватної власності на незавершений будівництвом житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п.3 мирової угоди, ОСОБА_1 визнав, що після завершення будівництва, прийняття будинку в експлуатацію та оформлення на нього права власності за ОСОБА_6 , даний будинок буде належати ОСОБА_6 на праві особистої приватної власності.

Згідно п.4 мирової угоди ОСОБА_6 визнала за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на легковий автомобіль марки Mitsubishi Galant V=1800, д.р.н НОМЕР_2 , 1995 року випуску.

Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у 2014 році здійснили поділ рухомого та нерухомого майна подружжя, що затверджено ухвалою суду, яка набрала законної сили та не оскаржувалася сторонами.

З метою державної реєстрації право власності на земельну ділянку площею 0.1052 га з кадастровим номером :02:001:0859, яка розташована по АДРЕСА_1 , 20 вересня 2023 року ОСОБА_6 було подано державному реєстратору Тернопільської міської ради Сливці Віталію Івановичу належним чином засвідчену копію ухвали Тернопільським судом Тернопільської області у справі 607/2023/14-ц від 25 липня 2014 року.

Державний реєстратор Тернопільської міської ради Сливка Віталій Іванович, дослідивши подані документи за результатом розгляду заяви, прийняв рішення про реєстрацію права власності.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову.

За своєю правовою природою мирова угода є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спір, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір.

Мирова угода, затверджена ухвалою суду, є правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною другою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 покликалася на те, що станом на теперішній час він є власником земельної ділянки площею 0.1052 га з кадастровим номером :02:001:0859, яка розташована по АДРЕСА_1 .

У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що в порядку поділу майна подружжя ОСОБА_1 визнав право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0.1052 га з кадастровим номером :02:001:0859 за ОСОБА_6 , що затверджено мировою угодою в ухвалі Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2014 року у справі 607/2023/14-ц.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що невиконання умови мирової угоди ОСОБА_1 в частині укладення договору дарування земельної ділянки площею 0.1052 га з кадастровим номером :02:001:0859, не може бути підставою для відмови у державній реєстрації, оскільки ОСОБА_1 у липні 2014 року вчинив волевиявлення щодо поділу майна подружжя у спосіб визнання права особистої приватної власності за ОСОБА_6 на земельну ділянку.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Дії ОСОБА_1 щодо подання даного позову апеляційний суд розцінює як суперечливу поведінку останнього.

Зокрема, ОСОБА_1 у 2014 році, визнаючи право особистої приватної власності за ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0.1052 га з кадастровим номером :02:001:0859, у 2023 році звертається до суду із позовом та стверджує протилежне, тобто що він залишається власником цієї самої земельної ділянки, щодо якої проведено поділ майна подружжя в рамках цивільної справи 607/2023/14-ц.

Більше того, апеляційний суд враховує, що на земельній ділянці площею 0.1052 га з кадастровим номером :02:001:0859, яка розташована по АДРЕСА_1 , знаходиться незавершений будівництвом житловий будинок, право особистої приватної власності на який також належить ОСОБА_6 , що підтверджується ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2014 року у справі 607/2023/14-ц.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що державним реєстратором під час здійснення всіх реєстраційних дій було дотримано всі норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому відсутні правові підстави для задоволення даного позову.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не виконав умови мирової угоди щодо оформлення договору дарування спірної земельної ділянки, а тому відсутні правові підстави для здійснення реєстрації права власності за ОСОБА_6 , колегія суддів відхиляє, оскільки невиконання умови мирової угоди може бути лише підставою для її примусового виконання або оскарження сторонами.

Твердження апелянта про те, що ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 25 липня 2014 року про визнання мирової угоди у справі №607/2023/14-ц не встановлює набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки мирова угода, затверджена ухвалою суду та яка набрала законної сили, є правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у позовній заяві та не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції має містити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено статті 15 ЦПК України.

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року в справі № 910/12876/19 суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

25 липня 2024 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ОСОБА_6 , в інтересах якої діє адвокат Назаренко Яна Володимирівна, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що відповідачка у зв`язку із апеляційним розглядом справи очікує понести витрати орієнтовно у розмірі 14100.00 грн.

В судовому засіданні 09 вересня 2024 року представник апелянта заперечив проти стягнення судових витрат на користь ОСОБА_6

У справі, яка переглядається апеляційний судом, представником відповідачки на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених за апеляційний розгляд, надано належним чином завірені платіжну інструкцію від 19 липня 2024 року, договір про надання правової допомоги від 10 липня 2023 року, який укладений між ОСОБА_3 , як адвокатом (Виконавцем), що надавав юридичні послуги (правову допомогу) у даній цивільній справі, та ОСОБА_6 , як Замовником.

Відповідно до п.3 договору від 10 липня 2023 року, за надання правової допомоги, відповідно до даного договору, клієнт збов`язується оплатити (протягом 2 місяців з моменту винесення рішення судом апеляційної інстанції) адвокату гонорар в розмірі 14100 грн.

Як вбачається із договору про надання юридичних послуг від 10 липня 2023 року, в якому детально описано обсяг виконаних робіт, адвокатом у зв`язку із наданням правової допомоги відповідачці у суді апеляційної інстанції виконано наступні роботи:

- консультування по справі (3 години, - 3600 грн);

- складання відзиву (5000 грн);

- направлення відзивів на апеляційну скаргу (1000 грн);

- інформування клієнта про розгляд справи (1500 грн);

- участь у судових засіданнях (2000 грн);

- отримання рішення суду (500 грн),

а всього 14100 грн.

Відповідно до платіжної інструкції №@PL583293 від 19 липня 2024 року ОСОБА_6 оплатила ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 9375 грн.

Таким чином витрати відповідачки ОСОБА_6 на професійну правничу (правову) допомогу у суді апеляційної інстанції підтверджені належними та допустимими доказами.

Разом з цим, проаналізувавши наведений у договорі про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу детальний опис наданих відповідачці адвокатом Назаренко Яною Володимирівною послуг, а також подані документи, апеляційний суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом відповідача роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Колегія суддів зазначає, що розрахунок наданих послуг згідно договору від 10 липня 2023 року не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Апеляційний суд виходить з того, що розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

На думку апеляційного суду, наведені в розрахунку послуги щодо інформування клієнта про стан розгляду справи (1500 грн), отримання рішення суду (500 грн), направлення відзиву на апеляційну скаргу учасникам (1000 грн), участь у судовому засіданні (2000 грн), на переконання апеляційного суду, не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, у розумінні приписів частини третьої статті 141 ЦПК України та не є співмірним зі складністю справи.

Як вбачається із квитанцій від 22 липня 20224 року про направлення відзиву на апеляційну скаргу сторонам, ОСОБА_6 понесла витрати в сумі 60 грн. Більше того, колегія суддів зазначає, що учасники справи учасники справи можуть ознайомитись з інформацією про рух справи на офіційному веб порталі судової влади України обравши назву суду, рубрику «громадянам» та «інформація щодо розгляду судових справ» за посиланням https://court.gov.ua/fair/sud1990/. Також на думку апеляційного суду, така послуга адвокатом отримання рішення суду є безпідставна, оскільки після завершення апеляційного розгляду справи копія судового рішення направляється судом учасникам справи.

З огляду на викладене, враховуючи складність справи №607/21971/23 та виконані роботи (надані послуги), апеляційний суд дійшов висновку, що заявлені представником ОСОБА_6 - адвокатом Назаренко Яною Володимирівною до відшкодування витрати на правничу допомогу в сумі 14100 грн до відшкодування у повному обсязі не підлягають, оскільки, на думку суду, є надмірно завищеними.

Колегія суддів вважає, що існують правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 витрат на професійну правничу допомогу за апеляційний розгляд даної справи у сумі 9375 грн, оскільки такий розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

У зв`язку з наведеним, на підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги відповідачці в сумі 9375 грн, покладаються на ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат МОЛЕНЬ Ростислав Богданович - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати, понесені за апеляційний розгляд даної справи, у розмірі 9375 (дев`ять тисяч триста сімдесят п`ять) гривень 00 копiйок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 16 вересня 2024 року.

Реквізити сторін:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідачка - ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ;

відповідач - державний реєстратор Тернопільської міської ради Сливка Віталій Іванович, адреса: м. Тернопіль, бульв. Т. Шевченка, 3.

Головуючий О.З. Костів

Судді: М.В. Хома

Н.М. Храпак