Номер провадження: 22-ц/813/2759/24
Справа № 523/568/22
Головуючий у першій інстанції Далеко К.О.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Ровенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Дергачевої Антоніди Володимирівни, представника ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2023 року, постановленого під головуванням судді Далеко К.О., повний текст рішення складений 29 вересня 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання», акціонерного товариства «Одесагаз», треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання встановити індивідуальний газовий лічильник обліку природного газу, -

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз - Постачання» (далі ТОВ «Одесагаз-Постачання»), третя особа ОСОБА_2 про зобов`язання встановити індивідуальний газовий лічильник обліку природного газу.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він є власником 69/1000 частки квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 13 березня 2013 року, укладеного з ОСОБА_4 Квартира складається з дев`яти житлових кімнат, житловою площею 168 кв.м. та загальною площею 22,5 кв.м. ОСОБА_1 має особисті рахунки по сплаті УБПТ, ТОВ «Інфокс», вивіз ТПВ за №4652, а послуги по постачанню газу нараховуються тільки на нього, не враховуючи факт того, що є частки квартири власника ОСОБА_2 . При встановленні загально обліку газу (на обох) позивач ОСОБА_1 не надав своєї згоди на встановлення загального обліку газу за адресою: АДРЕСА_2 , в якому проживає позивач. ОСОБА_1 проводить щомісячно оплату за газопостачання, за встановленими тарифами, інші мешканці оплату не проводять. Станом на 01.09.2021 року вказано борг 12346,26 грн. 28.10.2021 року ОСОБА_1 направив лист ТОВ «Одесагаз-Постачання», в якому просив на підставі ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» встановити індивідуальний газовий лічильник, для обліку газу, який саме буде використовуватися тільки ним, та відкрити рахунок (на площу його власності квартири АДРЕСА_1 , проте відповіді так і не отримав. Відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача.

Згодом, уточнивши предмет позову, ОСОБА_1 просив залучити в якості співвідповідача по справі акціонерне товариство «Одесагаз» (далі АТ «Одесагаз») та зобов`язати АТ «Одесагаз» встановити власнику 68/1000 частки кв. АДРЕСА_1 ОСОБА_1 індивідуальний газовий лічильник обліку природного газу, за рахунок АТ «Одесагаз».

Судом до участі у справі були залучені в якості співвідповідача АТ «Одесагаз» та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Дергачева А.В., представник ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та не взяв до уваги, що відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача та ОСОБА_1 хоче проводити оплату саме того об`єкту газу, яким їм спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_5 , представник АТ «Одесагаз» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін, оскільки рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування, з урахуванням того, що позивачем не надано до суду доказів існування договірних відносин з постачальником природного газу, а також позивач не звертався до АТ «Одесагаз» з заявою про укладення договору з письмовою згодою всіх інших співвласників квартири, у зв`язку з чим у АТ «Одесагаз» не було правових підстав для укладення договору розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_2 з позивачем.

В судове засідання призначене на 17 вересня 2024 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 25, 26-27, 30-36 т. 2).

Від представника АТ «Одесагаз» - Карася М.М. до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 37 т. 2).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є власником 69/1000 часток квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування від 13.03.2013 року та копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №1179912 від 13.03.2013. Попереднім власником квартири була ОСОБА_4 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.04.2023 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_3 (147/1000 часток); ОСОБА_1 (69/1000 часток); ОСОБА_2 (92/1000 часток).

Згідно листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 10.12.2018р. №499140.36, за наслідком поточної інвентаризації від 20.11.2018р. уточнені лінійні розміри, кількість житлових кімнат кв. АДРЕСА_1 . Квартира складається з дев`яти житлових кімнат, житловою площею 168 кв.м., загальною площею 222,5 кв.м.

Згідно листа АТ «Одесагаз» від 25.01.2023 року, відповідно до інформації наявній в АТ «Одесагаз» за адресою: АДРЕСА_2 наявні договірні відносини з наступними споживачами:

- ОСОБА_6 (договір розподілу природного газу № АДРЕСА_3 ; ОСОБА_7 (договір розподілу природного газу № АДРЕСА_3 ; ОСОБА_8 (договір розподілу природного газу № АДРЕСА_4 ; ОСОБА_9 (договір розподілу природного газу № АДРЕСА_5 ; ОСОБА_9 (договір розподілу природного газу № АДРЕСА_6 ) (а.с. 95).

28.10.2021 року ОСОБА_10 звернувся до ТОВ «Одесагаз-Постачання» з заявою, в якій просив встановити йому газовий лічильник для обліку газу, який буде використовуватись лише ним, та відкрити рахунок на площу його власності кв. АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах закону та є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що побутовим споживачем є фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу, до числа яких відносить і газопостачання згідно зіст.13 цього закону.

Відповідно до ч. 1З Закону України «Про ринок природного газу» газорозподільна система це технологічний комплекс, що складається з організаційно і технологічно пов`язаних між собою об`єктів, призначених для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам; газотранспортна система-технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу. Даним законом визначено, що приєднання це сукупність організаційних і технічних заходів, у тому числі робіт, спрямованих на створення технічної можливості для надання послуг транспортування чи розподілу природного газу, які здійснюються у зв`язку з підключенням об`єкта будівництва чи існуючого об`єкта замовника до газотранспортної або газорозподільної системи. Споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Також у частині першій Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що ринок природного газу це сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень статті 37 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах. Оператор газорозподільної системи провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором.

Статтею 39 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що оператор газорозподільної системи не може провадити діяльність з видобутку, транспортування або постачання природного газу.

Розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Договір розподілу природного газу є публічним. (ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу»).

Відповідно до постанови НКРЕКП № 841 від 29 червня 2017 р. АТ «Одесагаз» отримало Ліцензію на розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи і Ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території міста Одеси та Одеської області. Таким чином, АТ «Одесагаз» є суб`єктом господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території.

Частиною 2ст. 2 Закону «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, саме на суб`єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території, покладений обов`язок оснастити квартиру як споживача природного газу - фізичну особу (населення), індивідуальним газовим лічильником в строк, визначений ч. 2 ст. б вказаного закону - до 01 січня 2021 р. Законом «Про внесення змін до Закону України Про забезпечення комерційного обліку природного газу № 3533-Х/І щодо перегляду термінів встановлення споживачам лічильників природного газу № 1338-ІХ» перенесено крайній термін встановлення індивідуальних лічильників на 1 січня 2023 року.

Відповідно до п. 3 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2496, в редакції на час подачі позову, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

П. 5 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. визначено, що об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування; побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Пунктами 2, 10 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. передбачено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

На письмову вимогу побутового споживача постачальник зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дати отримання такого письмового звернення безкоштовно надати побутовому споживачу підписану уповноваженою особою постачальника письмову форму договору постачання природного газу побутовим споживачам.

Відповідно до п. 20 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р., за однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу.

У разі коли об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні.

Тобто, за змістом указаних положень слідує, якщо декілька частин квартири мають одну поштову адресу та належать декільком власникам на правах власності чи користування, надання послуг з газопостачання має здійснюватися на підставі одного договору про надання послуг з газопостачання, укладеного між газопостачальним підприємством та одним із співвласників, за згодою інших співвласників.

Таким чином при визначенні порядку укладання договорів про надання послуг з газопостачання із співвласниками житлового об`єкта необхідно визначити, чи є самостійними об`єктами нерухомості частини квартири, що належать кожному із співвласників, тобто відокремленими об`єктами споживачів.

Матеріали справи не містять доказів того, що 69/1000 частки квартири АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 , є окремим об`єктом нерухомості.

Відповідно до п.1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2494, договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Пунктом 3 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, в редакції на час подачі позову визначено, що договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей633,634,641,642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого веб-сайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу.

Пунктом 4 глави 3 розділу VI Кодексу, в редакції на час подачі позову, встановлено, що договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

На письмову вимогу споживача Оператор ГРМ зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дати отримання такого письмового звернення надати споживачу підписану уповноваженою особою Оператора ГРМ письмову форму договору розподілу природного газу.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2494, в редакції на час ухвалення судом судового рішення, договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

За однією поштовою адресою укладається один договір розподілу природного газу з побутовим споживачем.

Якщо об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні.

Пункт 1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем щодо укладання за однією поштовою адресою одного договору розподілу природного газу, за умови письмової згоди співвласників узгоджується з положеннями пункту 10 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року за № 2496.

Відповідно до змісту положень пункту 1 розділу ІІ Правил постачання природного газу підставою для постачання природного газу споживачу є, зокрема, наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу.

За правилами ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Разом із цим, ч.ч. 3 та 4 ст. 364 ЦК України передбачено, що у разі виділу співвласнику у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом вірно встановлено, що до подачі до суду позову ОСОБА_1 не звертався до НАК «Нафтогаз» України, АТ «Одесагаз», з приводу укладення договору розподілу природного газу. Більш того, виходячи зі змісту рахунку-повідомлення №4652 від 03.09.2021 року, станом на 01.09.2021 року, до теперішнього часу він навіть не переоформив на своє ім`я особистий рахунок, після набуття права власності від ОСОБА_4 . Із цього же рахунку повідомлення вбачається, що за особистими рахунками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_4 , встановлена плата за послуги з розподілу газу, виходячи з одного проживаючого, та загальної і корисної площі 19,9 кв.м. (а.с. 18). Доказів іншого матеріали справи не містять.

Також матеріали справи не містять доказів здійснення ОСОБА_1 оплати за газ.

Судом вірно зазначено, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження факту звернення до інших співвласників квартири АДРЕСА_1 , для отримання їх згоди на укладання позивачем договору розподілу природного газу та постачання природного газу, а також факту відмови в наданні такої згоди чи відсутності відповіді на таке звернення, або знову ж таки надання ними такої згоди.

Також суд дійшов до обґрунтованих висновків про те, що можливість укладення договору постачання природного газу побутовим споживачам кожним із співвласників виникає за умови виділення часток із спільної сумісної власності в натурі із забезпеченням частки кожного із співвласників окремим обліком спожитого природного газу, тобто забезпечення технічної можливості окремого споживання природного газу співвласниками в територіальних межах виділених в натурі часток квартири (створення територіально відокремленої газифікованої споруди), тобто, ОСОБА_1 , відповідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, має право самостійно укласти відповідний договір після виділення йому в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (його поділу), як наслідок припинення спільної часткової власності та присвоєння в передбаченому законодавством порядку різних поштових адрес виділеним в натурі часткам співвласників.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 .

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги адвоката Дергачева А.В., представника ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та не взяв до уваги, що відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача та ОСОБА_1 хоче проводити оплату саме того об`єкту газу, яким їм спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки встановлення індивідуального лічильника за адресою: АДРЕСА_2 можливо лише за згодою всіх співвласників, а у разі відмови у наданні згоди на укладення договору, ОСОБА_1 не позбавлений права на звернення до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що послуги за газопостачання за встановленими тарифами нараховуються лише йому, а тому і борг складає 12346 грн. 26 коп., іншим співвласникам квартири оплата не нараховується, колегія суддів вважає необґрунтованими, з підстав того, що відповідно до рахунку повідомлення, в ньому перелічені всі послуги, які нараховуються на одного проживаючого ОСОБА_1 , з урахуванням площі у розмірі 19,9 кв.м., з переліченими послугами, а саме ТОВ Інфокс, каналізація, ТПВ, електропостачання, а також розподілу газу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що за особистими рахунками з розподілу газу, в яких по цей час зазначена колишня власниця, станом на 01.08.2021 року зазначено борг у розмірі 7109 грн. та 190,43 грн. Інша сума боргу розрахована за інші комунальні послуги.

Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Дергачевої Антоніди Володимирівни, представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 20 вересня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова