Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши у приміщенні суду в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року позивач ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд», звернулась до Дніпровського районного суд міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з останнього на свою користь аліменти на утримання їхнього повнолітнього сина ОСОБА_3 в розміри частини усіх видів заробітку, але не менше ніж два прожиткових мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня звернення до суду і до досягнення ним 23 років за умови продовження навчання.

На обґрунтування позовних позивач зазначає, що шлюб, який між сторонами був зареєстрований 19 лютого 2005 року, розірвано за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва 14 жовтня 2010 року. Від вказаного шлюбу сторони мають трьох дітей, двоє з яких є неповнолітніми та повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на час звернення до суду продовжує навчання. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 тис. грн. На даний час вже повнолітній син ОСОБА_5 є студентом денної форми навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Київський фаховий коледж міського господарства Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського», і не має змоги влаштуватись на роботу, тому фактично перебуває на утриманні позивача. Крім того, як зазначає позивач, вона разом з двома іншими неповнолітніми дітьми та своєю матір`ю, які також перебувають на її утриманні, наразі знаходяться за кордоном. Позивач не має змоги забезпечити сину належний рівень життя, необхідний для його розвитку, а відповідач в свою чергу участі у забезпечені сина не бере, хоч має достатній дохід працюючи будівельником.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 23 листопада 2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, роз`яснено порядок, строки надання заяв по суту та наслідки їх неподання (а.с.25, 25 зворот).

Згідно відповіді від 22 листопада 2023 року № 1153/2023, наданої Миролюбненською сільською радою Хмельницького району Хмельницької області, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24).

Копію ухвали про відкриття провадження відповідачу було направлено за адресою його реєстрації, поштове відправлення повернулось до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.28).

У встановлений судом строк відповідач не скористався правом подачі відзиву на позовну заяву.

Згідно з положеннями частини сьомої та восьмої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд його справи судом, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2010 року, справа № 2-3584/2010 (а.с. 11).

Позивачем зазначається, що із відповідачем у них народилось троє дітей, які перебувають на її утриманні. Двоє дітей є неповнолітніми, проживають разом із позивачем за кордоном.

Відповідно до копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1273, у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

За відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних особі Дніпровської РДА № 96275979 від 15 липня 2023 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6).

За матеріалами справи встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року (справа № 755/1970/19) з відповідача ОСОБА_2 було стягнуто на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття, ( а.с. 8-10).

Станом на дату звернення позивача до суду, старший син сторін - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг повноліття.

Відповідно до довідки від 20 вересня 2023 року № 390/23 Відокремленого структурного підрозділу «Київський фаховий коледж міського господарства Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського», ОСОБА_6 є студентом 3 курсу денного відділення, здобуває освіту за освітньо-професійною програмою «Обслуговування електротехнічного обладнання та автоматичного устаткування будівель і споруд», за спеціальністю «192 Будівництво та цивільна інженерія», термін навчання: з 01.09.2021 року до 31.01.2025 року; навчається за бюджетом (а.с.7).

Згідно зі ст.198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати.

Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу (СК) України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані їх утримувати до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку(доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При встановленні судом факту потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків по наданню відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Позивачка звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів на сина ОСОБА_6 , який досяг 18 років та продовжує навчання в державному вищому навчальному закладі освіти, що підтверджується наявними в матеріалах справи належними та достатніми письмовими доказами.

У довідці навчального закладу зазначено, що ОСОБА_6 навчається на денній формі навчання. Така форма навчання призводить до неможливості студентів офіційно працювати та отримувати доходи, а отже син об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, адже сама по собі денна форма навчання позбавляє можливості повнолітніх дітей працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов дитина потребує матеріальної допомоги від своїх батьків.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

В той же час, враховуючи положення ст. 182 СК України, суд приймає до уваги працездатний вік відповідача та відсутність у матеріалах справи будь-яких документально підтверджених доказів про незадовільний стан його здоров`я.

Будь-яких даних, які б свідчили про те, що відповідач не має матеріальної можливості допомагати своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання, матеріали справи не містять. Відповідач не скористався своїм правом надання відзиву щодо заявлених позовних вимог, не надав суду жодних доводів, а також належних та допустимих доказів на спростування обставин викладених у позові, а також обставин, визначених положеннями закону, які суд враховує при визначенні розміру аліментів, вирішуючи спір по суті.

Позивач просить тягнути з останнього на свою користь аліменти на утримання їхнього повнолітнього сина ОСОБА_3 в розміри частини усіх видів заробітку, але не менше ніж два прожиткових мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня звернення до суду і до досягнення ним 23 років за умови продовження навчання.

Суд ураховує, що як встановлено рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року у справі № 755/1970/19, відповідач, окрім сина ОСОБА_6 , має ще двох неповнолітніх дітей, на утримання яких відповідно до вищезазначеного рішення суду з відповідача здійснюється стягнення.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені докази, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача на утримування повнолітнього сина ОСОБА_6 аліменти у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на період його навчання до 31 січня 2025 року, а разі продовження навчання, до досягнення ним 23 років.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання сина у розмірі, що не може бути меншим 2 прожиткових мінімумів дитини відповідного віку, така вимога не підлягає задоволенню, оскільки син сторін ОСОБА_6 у розумінні сімейного законодавства не є дитиною, адже досяг 18-річного віку, а тому встановлені державною гарантії мінімального розміру аліментів на дитину на нього не розповсюджуються.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати звільняється за позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог.

Суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави 536,80 грн.

Суд роз`яснює сторонам, що відповідно до положень ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 141,180, 181,182,199, 200 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 274,279, 354, 430 Цивільного процесуального Кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду - 08 листопада 2023 року і до закінчення ним навчання, тобто до 31 січня 2025 року, а у разі продовження навчання - не більше, ніж до досягнення ОСОБА_6 23 років.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 31 січня 2024 року.

Суддя А.В. Слободянюк