Провадження № 2/756/649/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Тихої О.О.,

за участі секретаря судового засідання Кренджеляк А.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . З лютого 2022 року сторони проживають окремо, після повернення в Україну відповідачки з дитиною син залишився проживати з ним та повністю знаходиться на його утриманні. Позивач самостійно виховує дитину, займається її розвитком, турбується про стан здоров`я. Відповідач проживає окремо, життям сина не цікавиться, свідомо нехтуючи батьківськими обов`язками, збирається виїхати за кордон, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16.06.2023 шлюб між сторонами розірвано.

У зв`язку з наведеним позивач вважає, що існують усі правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, що буде відповідати інтересам дитини.

Ухвалою судді від 20.09.2023 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 06.12.2023, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Зазначив, що після початку повномасштабного вторгнення рф відповідач разом з сином виїхали спочатку до Польщі, а потім до Латвії, де перебували до літа 2022 року. Влітку 2022 року ОСОБА_3 повернулась до України та залишила сина на нього. Через деякий час відповідач повідомила про намір розірвати шлюб, оскільки за кордоном зустріла іншого чоловіка, та знову виїхала закордон. З літа 2022 року син перебуває на його утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні ОСОБА_5 та спілкується з ним дуже рідко. Зазначив, що хоче для сина найкращого, щоб останній виховувався у нормальних умовах. Пояснив, що за час перебування відповідача за кордоном виникла необхідність у проведення операції їхньому сину, яка потребувала дозволу матері, і це зайняло певний час, через що оперативне лікування було відкладено на два місяці. Відповідач в силу своєї роботи часто виїжджає на гастролі за кордон, її подовгу немає в Україні, а він планує жити з сином в Україні, піклуватися про дитину та зробити усе залежне від нього для нормального життя та розвитку дитини.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з викладених у позові підстав.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала, зазначила про те, що їй відомі наслідки визнання позову та позбавлення її батьківських прав. Підтвердила, що після повернення в Україну влітку 2022 року вони з відповідачем стали проживати окремо, шлюбні відносини між ними припинилися, син залишився проживати з батьком, шлюб вони у подальшому розірвали. Вона працює у музичному хорі, часто їздить за кордон у відрядження, у Польщі познайомилася з іншим чоловіком, з яким має намір створити сім`ю, проте сина с собою забирати не хоче. Дитині буде краще з батьком, який опікується сином.

Представник органу опіки та піклування у судове засідання не з`явився, надіслали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, а також письмовий висновок.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що позивач є його двоюрідним братом, вони часто зустрічаються, їхні діти майже однолітки і проводять багато часу разом. ОСОБА_5 проживає з батьком, який самостійно займається його вихованням, дитина відвідує садочок, позивач цікавиться у його дружини з питань лікування сина. Відповідач ОСОБА_3 з 2022 року почала часто виїжджати за кордон, перестала цікавитись життям сина. Позивач гарний батько і в ОСОБА_5 є усе необхідне для нормального життя, розвитку, навчання.

Свідок ОСОБА_7 , допитана у судовому засіданні, пояснила, що перебуває з позивачем в дружніх відносинах, вважає його гарним батьком, який опікується питанням щодо освіти, здоров`я, дозвілля свого сина. Іноді вони проводять час усі разом, їхні діти також товаришують. ОСОБА_5 почав проживати з батьком після повернення влітку 2022 року в Україну, відповідач стала мешкати окремо.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11.04.2018.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16.06.2023, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано.

Малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) компенсуючого типу N? 590, що підтверджується Довідкою № 17 від 15.06.2023. За наданою дитячим закладом інформацією вихованням, доглядом, матеріальним забезпеченням та лікуванням дитини займається батько останнього - ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, Декларація № 0001-АНАР-16А0 від 07.03.2023 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу ОСОБА_4 , була укладена саме позивачем з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Оболонського району м. Києва.

Відповідно до характеристики від 01.11.2023, наданої директором ТОВ «ЛОКАЛНЕТ», позивач ОСОБА_1 займає посаду інженера інформаційно-телекомунікаційних мереж у ТОВ «ЛОКАЛНЕТ», за місцем роботи характеризується позитивно.

Згідно з довідкою про доходи № 0000-000028 від 31.10.2023 ОСОБА_1 у період з листопада 2022 року по жовтень 2023 року мав постійний дохід у виді заробітної плати.

З Довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психотропних речовин № 2709/18 від 27.09.2023 вбачається, що у ОСОБА_1 ознак психіатричних захворювань не виявлено.

Згідно з висновком від 06.07.2023 № 104-4598 Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, дитина проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , де створені усі належні умови для проживання та виховання дитини. Хлопчик забезпечений усім необхідним для повноцінного розвитку, навчання та виховання: одягом, взуттям, харчуванням, медичним обслуговуванням, належними умовами проживання. Мати дитини не піклується про сина, матеріально не утримує, не приймає участі у вихованні дитини. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 164 ч. 1 п. 2 Сімейного кодексу України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Наведені вище обставини переконують суд в тому, що поведінка відповідача відносно свого неповнолітнього сина є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, оскільки відповідач свідомо, з власної волі, самоусунулася від виховання сина, тривалий час не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає участі в утриманні дитини та підготовці до самостійного життя. Більше того, навіть після звернення позивача до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина, ОСОБА_3 свого ставлення до дитини та до своїх обов`язків щодо дитини не змінила та не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є цілком законними і обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа - Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, ; місцезнаходження: м. Київ, вул. Левка Лук`яненка, буд. 16.

Дата складення повного судового рішення - 12.02.2024.

Суддя О.О. Тиха