н/п 2/490/493/2024 Справа № 490/6893/23
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Романовій К.Т.,

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення на його користь з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітної плати щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви до суду.

Позов мотивований тим, що сторони з 2009 року по 2019 року перебували у шлюбі, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4 . Внаслідок боргових зобов`язань відповідачка у 2019 році виїхала з м.Миколаєва до м.Одеса і з тих пір життям доньки не цікавиться. Донька весь час проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні. Позивач вказує, що відповідачка ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами в навчанні у школі, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний стан розвиток дитини, її навчанням, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. За такого, враховуючи невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків, позивач змушений був звернутися до суду із даним позовом про стягнення аліментів на утримання доньки.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2023 року головуючим по справі призначено суддю Черенкову Н.П.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.07.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачу строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про спрощене провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Судове засідання призначено на 18.09.2023 р.

Судові засідання 18.09.2023 року, 25.10.2023 року, 27.11.2023 року в зв`язку з неявкою відповідачки та її заявами про відкладення слухання справи.

Судом в судовому засіданні досліджено матеріали цивільних справ №490/6893/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та №490/2261/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, а також оголошено ухвалу по справі №490/12478/23 про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган опіки та піклування служби у справах дітей Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком.

Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що відповідачка не надає кошти на забезпечення дитини, не дзвонить, не спілкується з дитиною, останній раз надала кошти у розмірі 2000,00 грн дитині на минулий день народження.

Відповідачка до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечувала, мотивуючи це тим, що станом на дату подання заяви розглядаються справи щодо виховання, спілкування та встановлення місця проживання дитини.

Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.09.2009 року, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 .

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 18.06.2019 року у справі №490/955/19 шлюб розірвано.

Як вбачається з матеріалів вищевказаної справи, органом опіки та піклування надано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому вказано наступне.

Дитина проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно соціально-психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб щодо ставлення дитини до матері встановлено, що стосунки з біологічною матір`ю є невизначеними, оскільки дівчинка немає щоденного спілкування з нею, наразі не знає її місцезнаходження. На даний час ОСОБА_4 відчуває тривожність через конфліктні відносини між батьками, оскільки звинувачує себе у тому, що конфлікт через неї. Батько та матір є значимими особистостями в житті дитини.

В бесіді з ОСОБА_2 встановлено, що мати біля двох років немає можливості спілкуватися з донькою через перешкоди, які чинить батько дитини. Ще перебуваючи у шлюбі з нею, ОСОБА_1 перевіз до себе співмешканку ОСОБА_5 з її донькою, а коли ОСОБА_6 приїхала додому, фактично вигнав її, не віддавши їй доньку. Наразі мати мешкає у м. Одеса. З її слів після розлучення спочатку вона мала можливість іноді зустрітися з донькою, привітати її з днем народження, іноді поспілкуватися по телефону, але з плином часу і ОСОБА_1 , і його дружина ОСОБА_7 знаходили різні причини, щоб обмежити спілкування матері з дитиною. Вживати заходи щодо врегулювання зустрічей з донькою на той час ОСОБА_2 не стала, адже батько дитини їй погрожував своїми зв`язками з поліцією та іншими органами влади. Але постійно цікавилася життям доньки, намагалася домовитися з ОСОБА_1 щодо зустрічей з дитиною. Після повномасштабного вторгнення рф в Україну батько з сім`єю евакуювалися, але повідомили матері про це, коли були вже за межами Миколаївської області. Точне місце перебування на її неодноразові прохання не повідомляли. ОСОБА_2 надала записи розмов із колишнім чоловіком, де вмовляла його евакуюватися з донькою, але всі розмови були безрезультатні. У зв`язку з цим ОСОБА_2 дізнавшись про те, що донька вже за кордоном, почала вживати заходи щодо її повернення в Україну, адже злякалася, що ніколи вже її не побачить. Наразі ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення її батьківських прав та звернулася до служби у справах дітей Миколаївської військової адміністрації з проханням усунути перешкоди у зустрічах з її донькою та врегулювати спосіб участі у її вихованні.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 01.01.2024 року у справі №490/12478/23 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком, призначено підготовче судове засідання на 23.04.2024 року.

Судом встановлено, що дитина проживає з батьком ОСОБА_1 та знаходяться на його утриманні, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачкою.

Даних про наявність на утриманні ОСОБА_2 інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї відповідачкою суду не надано.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до висновків, яких дійшов Верховний Суд у постанові ВС від 4 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18), аліменти це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти.

Згідно постанови ВС від 3 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18 (провадження № 61-1347св20) наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір. Невирішений спір між батьками дитини щодо визначення її місця проживання також не може бути підставою для відмови в стягненні аліментів на користь того з батьків, із ким фактично проживає дитина на момент пред`явлення позову про стягнення аліментів.

За такого, заперечення відповідачки щодо стягнення з неї аліментів без вирішення спору про місце проживання дитини суд не бере до уваги, оскільки даний спір не є перешкодою у стягненні аліментів на утримання дитини та є предметом розгляду справи і іншому позовному провадженні.

У постанові ВС від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22) звернено увагу на застосування принципу найкращих інтересів дитини у справах щодо припинення стягнення аліментів. «Міжнародні норми закріплюють, що в кожному з питань, які стосуються дітей, всі органи мають керуватися принципом найкращих інтересів дитини. У питаннях щодо аліментів, майнового утримання дитини тощо цей принцип також є застосовним, тому суди зобов`язані його враховувати.

Таким чином, відповідачка ОСОБА_2 має конституційний обов`язок утримувати свою малолітню дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 22.09.2022 року № 686/18140/21 (провадження N 61-6611св22).

Виходячи з визначеного законодавством обов`язку батьків щодо утримання неповнолітніх дітей, мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів слід визначити, як того вимагають положення ст. 183 СК України, в єдиній частці від заробітку (доходу) матері. Разом з тим, суд визначає аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня пред`явлення позову, тобто з 24.07.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, суд зазначає, що в разі зміни дитиною місця проживання з іншим із батьків стягнення аліментів припиняється.

На думку суду, вказаний розмір аліментів є співмірним із тими відомостями та доказами, які були надані та повідомлені суду, при цьому такий розмір аліментів забезпечить матеріальні потреби дитини з урахуванням її віку і стану здоров`я та відповідатиме сталій судовій практиці щодо розміру частки доходу платника аліментів на утримання однієї дитини за звичайних умов.

Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін та дитини, меж дозволеного втручання, вирішуючи позови у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини її доходу відповідатиме інтересам дитини, платника аліментів та принципу справедливості, а отже, позов підлягає задоволенню.

Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують як джерело права при розгляді справ положенняКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейськоїкомісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 "Ковач проти України","Мельниченко проти України", "Чуйкіна проти України").

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominenv. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вище стоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 180-182 СК України, 4, 1 2, 13, 141, 258, 259, 264, 265, 274-279, 354, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Роз`яснити ОСОБА_2 право на звернення до суду з позовом про припинення стягнення аліментів в разі виникнення обставин, передбачених ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення виготовлений 30 січня 2024 року.

Суддя Н.П. Черенкова