Справа № 211/1588/23
Провадження № 2/211/267/24
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

14 лютого 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді : Ткаченко С.В.

при секретарі: Анохіній Г.І.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Черненко Є.І.

представників відповідача АТ «Українська залізниця» Деянкова С.А., Григорівої О.Ю. , Русанової В.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження у місті Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що він почав працювати на залізниці з 18.05.1999 року. Займав різні посади. 16.08.2021 року звільнений у зв`язку з переведенням в структурний підрозділ «Криворізький загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» за домовленістю між сторонами, п. 5 ст. 36 КЗпП України. 17.08.2021 року прийнятий за переведенням зі структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на посаду начальника структурного підрозділу «Криворізький загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця». 23.10.2021 року звільнений з посади начальника структурного підрозділу «Криворізький загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який обіймав цю посаду за рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, п. 6 ст. 40 КЗпП України (наказ № НОК-1709/ОС від 19.10.2021 року).

Верховний Суд зробив висновки, викладені в постанові від 08.05.2020 у справі №813/2091/16 та постанові від 08.07.2020 у справі №813/3294/12, щодо звільнення працівника, яке допускається лише після надання роботодавцем пропозицій щодо всіх наявних вакансій, на які може претендувати працівник, та у разі відмови працівника від запропонованих посад (п. 1 ч. 1 ст. 88 Закону №889-VIII та ч. 2 ст. 40 КЗпП України.

22.10.2021 року, коли його ознайомлювали зі списком вакантних посад, йому було відомо, що на час його звільнення у структурному підрозділі «Дніпровський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» була вакантна посада заступника начальника «Дніпровського загону воєнізованої охорони», а також посада заступника начальника структурного підрозділу «Криворізького загону воєнізованої охорони » регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

Після ознайомлення, позивач відразу скористався своїм правом та особисто подав заяву Директору регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» про переведення його на посаду заступника начальника «Дніпровського загону воєнізованої охорони». Однак ОСОБА_2 ця заява була проігнорована та залишена без розгляду та будь-яких пояснень відмови. Вважає, що враховуючи його багаторічний досвід роботи, в тому числі на керівних посадах ( звертає увагу, що останньою керівною посадою була посада начальника загону), він мав беззаперечне право за досвідом та знаннями претендувати на посаду заступника начальника загону, а відтак, його мали б затвердити на цю посаду, щоб запобігти не обгрунтованому та незаконному звільненню.

Стверджує, що його було звільнено 19.10.2021 року, а 20.10.2021 року був виданий наказ про його відрядження № Н-30/232, що вважає незаконним. У відрядженні працівник повинен виконувати обов`язки та функції, визначені у трудовому договорі (cт. 21 КЗпП), тобто він продовжує працювати. Тобто після його звільнення, його було направлено у відрядження, де він продовжував виконувати свої посадові обов`язки. При цьому згідно зі ст. 121 КЗпПза весь час відрядження за працівником зберігається місце роботи (посада). Отже, його не мали права звільняти, а на наступний день відправляти у відрядження на місяць, як і не мали права видавати наказ про звільнення 19 жовтня 2021 року, знайомити з вакантними посадами лише 22 жовтня 2021 року та без будь-яких пояснень та розгляду його заяви про переведення на посаду заступника начальника загону - звільняти 23 жовтня 2021 року. 22.10.2021 року його ознайомили зі списком вакантних посад, хоча, як вже з`ясувалось, 19.10.2021 року вже був виданий та підписаний наказ про його звільнення). 26 жовтня 2021 року в місті Кривий Ріг в кабінеті старшого інспектора з кадрів структурного підрозділу «Криворізький загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» було складено акт про те, що позивач нібито відмовився від ознайомлення з наказом про звільнення № НОК-1709/ОС від 19.10.2021 року мотивуючи це тим, що його з ним вже було ознайомлено в службі кадрової та соціальної політики регіональної філії «Придніпровська залізниця». Однак обставини зазначені в акті взагалі не відповідають дійсності, адже для ознайомлення з актом позивача ніхто не викликав, він не відмовлявся від ознайомлення з наказом про звільнення, під час складання акту його не було. Він вважає, що його порушене право на працю може бути відновлено лише поновленням його на посаді та стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідачем йому була заподіяна моральна шкода в результаті порушення його трудових прав. Своїм вчинком щодо протиправного його звільнення з роботи Відповідач завдав йому значних душевних страждань, які полягають у наступних переживаннях. Як вже було зазначено вище, він сумлінно пропрацював на залізниці 22 роки свого життя, віддавав на роботі свої сили та здоров`я. Натомість, при першій же нагоді з грубим порушенням норм чинного законодавства він був незаконно звільнений, та опинився без роботи. Все це завдало йому глибокого душевного болю, адже він не міг зрозуміти чому до нього таке зневажливе ставлення з боку керівництва, незважаючи на його старання, досвід та витрачені сили і здоров`я на користь блага підприємства. Своїми діями Відповідач знівелював багаторічні зусилля позивача щодо створення власної репутації добросовісного, сумлінного та старанного працівника. Моральні страждання позивач оцінює в 46900 грн., та з огляду на викладене просить визнати незаконним наказ про його звільнення № НОК-1709/ОС від 19.10.2021 року виданий Директором регіональної філії «Придніпровська залізниця » АТ «Українська залізниця» Борецьким А.С. та зобов`язати відповідача його скасувати.

Поновити його на посаді начальника структурного підрозділу «Криворізький загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» з 19.10.2021 року. Стягнути на його користь з Відповідача, Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.10.202 року до дати ухвалення судом рішення по справі за даним позовом, розмір якого буде визначений на підставі довідки про його середній заробіток та табелів обліку робочого. Стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 46 900 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 гривень.

Представником відповідача до суду надіслано відзив на позов, за яким відповідач вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому у позові має бути відмовлено з наступних підстав: Відповідно до п. 6 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку, поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. Частина 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України, передбачає, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідач, у повній мірі дотримуючись вимог наведеної статті звільнив позивача з роботи. Так, до призначення Позивача на посаду заступника начальника структурного підрозділу «Криворізький загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» її обіймав ОСОБА_3 . У жовтні 2020 року ОСОБА_3 був звільнений з цієї посади. В період, коли ОСОБА_4 не обіймав цю посаду (через звільнення), відповідно до наказу від 17.08.2021 № НОК-1336/ОС Позивач був призначений на неї. В подальшому відповідно до рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 05.08.2021 № 214/7713/20 (про яке Відповідачу стало відомо та отримано ним в жовтні 2021 року; у Єдиному державному реєстрі судових рішень вказане рішення було опубліковане лише 08.10.2021) ОСОБА_4 був поновлений на посаді, яку на цей час обіймав позивач. Стаття 235 Кодексу законів про працю України передбачає, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Неправомірно звільненого працівника має бути поновлено на тій посаді, яку він обіймав до звільнення. Таким чином, у Відповідача виник обов`язок негайно виконати рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.08.2021 року № 214/7713/20 відповідач видав наказ від 19.10.2021 року про звільнення позивача з роботи 23.10.2021 року. Вказаний проміжок часу був наданий для належної реалізації обов`язку відповідача запропонувати всі наявні у нього вакантні посади. З метою належного виконання вимог ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України відповідач запропонував позивачу всі наявні у нього посади, але позивач не надав згоди на працевлаштування на жодну із запропонованих вакантних посад, що не заперечується самим позивачем та зазначено у його позовній заяві. Твердження Позивача про те, що він звернувся до Відповідача із заявою про переведення на посаду заступника начальника структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» є надуманими оскільки жодних заяв з приводу працевлаштування від Позивача до Відповідача не надходили. Стосовно тверджень позивача про те, що його не ознайомлювали з наказом про звільнення та він дізнався про нього лише 23.10.2021 року шляхом отримання повідомлення у «Вайбер» варто зазначити, що такі твердження є безпідставними оскільки відповідно до Книги обліку руху трудових книжок він отримав свою трудову книжку саме 23.10.2021 року, тобто в день звільнення. Безпідставними також є твердження позивача про сумнівність акту від 22.10.2021 року, оскільки цей акт взагалі не має будь-якого вирішального значення для обгрунтованості звільнення, оскільки відповідач виконав свій обов`язок - запропонував всі наявні вакантні посади, а позивач не надав згоди на переведення а використання примусової праці забороняється, тому єдиною дією яку міг виконати відповідач є звільнення позивача, у зв`язку з відсутністю його волевиявлення на переведення на будь - яку із запропонованих вакантних посад. Днем звільнення вважається останній день роботи та 23.10.2021 враховане у табелі обліку використання робочого часу, як робочий день позивача. Таким чином позивач був звільнений з посади згідно законодавства. До того ж позивачем пропущено строк на звернення до суду з позовом.

Представником позивача надано відповідь на відзив, згідно якої позивач 22.10.2021 року отримав повідомлення, в якому відповідач повідомив позивача про поновлення на роботі працівника, який займав посаду начальника структурного підрозділу «Криворізький загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» та запропонували ознайомитися у службі кадрової та соціальної політики з вільними посадами у кількості 17240, про що свідчить підпис позивача з повідомленням. Під час ознайомлення зі списком вакантних посад, позивачу стало відомо, що у структурному підрозділі «Дніпровський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» була вакантна посада заступника начальника «Дніпровського загону воєнізованої охорони». Після ознайомлення зі списком вакантних посад, Позивач відразу скористався своїм правом та особисто подавав заяву на ім`я Директора регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» про переведення на посаду заступника начальника «Дніпровського загону воєнізованої охорони». Позивач, навіть уявити не міг, що права його будуть грубо порушені, його заяву про переведення на посаду заступника начальника «Дніпровського загону воєнізованої охорони» буде залишено без розгляду, ніде не зафіксовано її надходження, а його самого вже незаконно звільнено наказом від 19.10.2021р. № НОК1709/ОС з 23.10.2021.У Повідомленні про вільні посади у Регіональній філії «Придніпровська залізниця» стоїть підпис Позивача про ознайомлення, однак не має жодним чином зафіксованої письмової відмови від запропонованих посад, ні в цьому документі, ні в будь-якому іншому, і могло бути, адже Позивач сумлінно пропрацював на залізниці 22 роки, має на утриманні дружину та дітей і не збирався взагалі звільнятись з місця, де він є фахівцем у своїй галузі. Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву не надає жодних доказів та не спростовує того факту, що позивача було ознайомлено з наказом про звільнення. Твердження відповідача про те, що у повідомленні про ознайомлення з вакантними посадами містилась інформація про звільнення і позивач був повідомлений про звільнення належним чином не відповідає дійсності та є маніпулятивним, адже єдиним належним доказом повідомлення позивача про звільнення є саме наказ з яким позивача мали би ознайомити особисто і під підпис. Однак, відповідач у відзиві на позовну заяву свідомо уникає цього моменту. Повідомлення про ознайомлення з вакантними посадами від 22.10.2022 року не може вважатись належним доказом ознайомлення позивача зі звільненням, адже воно елементарно, навіть, не містить інформацію ані про звільнення працівника, ані про конкретну дату звільнення, а також не містить іншої необхідної інформації завдяки якої, працівник би розумів всі можливі наслідки які можуть настати для нього через поновлення попереднього працівника. Так відповідач при звільнені позивача допустився низки порушень: за власною ініціативою та без заяви і волевиявлення попереднього працівникам на поновлення, звільнив позивача (постанова ВС від 03.04.2019 року по справі № 569/7860/16-ц); не ознайомив позивача з наказом про звільнення від 19.10.2022 року № НОК1709/ОС; не зареєстрував та не взяв до уваги заяву позивача про переведення на посаду заступника начальника «Дніпровського загону воєнізованої охорони »; без належно оформленої відмови, передчасно, звільнив позивача з займаної посади (акт від 22.10.2022 не фіксує чіткої відмови від усіх запропонованих посад, а лише фіксує не надання відповіді після ознайомлення позивача і ані суд, ані відповідач не можуть по іншому або двозначно тлумачити його зміст. Не надання відповіді не рівнозначно відмові ); не своєчасно виплатив позивачу вихідну допомогу, яка була виплачена лише після скарги до профспілки 01.11.2022 року та інші дрібні порушення. Отже відповідачем не лише не була дотримана процедура звільнення, а й не було належним чином ознайомлено з наказом про звільнення позивача, що й призвело до порушення трудового законодавства та прав позивача, які підлягають відновленню в судовому порядку. Щодо пропуску строків звернення із позовом до суду, то позивача не було ознайомлено офіційно під підпис з наказом про звільнення. В позовній заяві позивач обгрунтував причини пропуску строку на звернення до суду та просив поновити строк. Суд визнав причини пропуску поважними та відкрив провадження у справі.

Відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив в якому зазначено, що у відповіді на відзив представник позивача посилається на судову практику стосовно, начебто, необхідності волевиявлення працівника, якого поновлено на роботі за рішенням суду, однак такі твердження є вирваними фразами з контексту самого рішення. Так суть цієї постанови полягає у тому що, працівник був звільнений з роботи та в подальшому рішенням суду поновлений на роботі. Роботодавець видав наказ про поновлення, в цей же день направив копію цього наказу поновленому на роботі працівнику та з наступного дня почав фіксувати факт його відсутності на роботі, а згодом знову звільнив його з роботи, але на цей раз через прогул без поважних причин. Відповідач з метою належного виконання рішення суду видав наказ про поновлення на роботі ОСОБА_4 , але поновленню на роботі ОСОБА_4 повинно передувати звільнення позивача, оскільки посада - начальник структурного підрозділу «Криворізький загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» лише одна. Відтак, належне виконання рішення суду було б неможливим без звільнення позивача з роботи або його переведення за його згодою на будь - яку із запропонованих вакантних посад. Факт обізнаності позивача про існування наказу про звільнення не заперечується самим позивачем, оскільки безпосередньо у позовній заяві він стверджує, що про наказ про звільнення його повідомили 23.10.2023 року, в подальшому він отримав його копію. Факт отримання копії наказу про звільнення зокрема підтверджується і тим що позивач надав його копію у складі позовної заяви при першому зверненні до суду у 2021 році. 22.10.2021 року позивач був ознайомлений з повідомленням в якому зазначено, що через поновлення на роботі працівника який раніше обіймав цю посаду, позивач підлягає звільненню відповідно до п. 6 ст. 40 КЗпПУ та йому пропонується перелік вакантних посад для працевлаштування. За наявності відповідного волевиявлення позивача на його переведення на одну із запропонованих вакантних посад відповідач здійснив би видання відповідного наказу. Доводи про те, що ознайомлення з наказом про звільнення позивача з роботи так і не було здійснено офіційно є хибним, з огляду на те, що у складі позовної заяви від 18.11.2021 (при первинному зверненні до суду) позивачем була надана копія наказу від 19.10.2021 № НОК-1709/ОС про звільнення, а відтак позивач фактично отримав копію наказу про звільнення. Тверджень про те, що факт прийняття позовної заяви до розгляду судом свідчить про визнання причин пропуску звернення до суду поважними є хибним, оскільки суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви до розгляду з мотивів пропуску строку звернення до суду. Пропуск строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 23 березня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 до суду не з??явився, його представник адвокат Черненко Є.І. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених у тексті позовної заяви та відповіді на відзив, та просила їх задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , кожний окремо, у судовому засіданні вимоги позову не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі частини 3 статті 12, статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , почав працювати в Регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» з 18.05.1999 року. Займав різні посади.

16.08.2021 року позивач був звільнений у зв`язку з переведенням в структурний підрозділ «Криворізький загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» за домовленістю між сторонами, п. 5 ст. 36 КЗпП України.

17.08.2021 року позивач був прийнятий за переведенням зі структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на посаду начальника структурного підрозділу «Криворізький загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

19.10.2021 року Директором регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Борецьким А.С. був виданий Наказ про звільнення ОСОБА_1 № НОК-1709/ОС у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який обіймав цю посаду за рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.08.2021 року у справі № 214/7713/20, п.6 ст.40 КЗпП України.

У трудовій книжці на ім`я позивача 23.10.2021 року вчинений запис про звільнення позивача у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який обіймав цю посаду за рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу , п.6 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до наказу директором регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Борецького А.С. від 19.10.2021 року № НОК-1710/ОС ОСОБА_4 з 16.10.2020 року поновлено на посаді начальника структурного підрозділу «Криворізький загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.08.2021 року у справі № 214/7713/20. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За п.6 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Одночасно в ч.2 ст.40 КЗпП України законодавець імперативно визначив, що звільнення з підстав, зазначених, зокрема в п.6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги статі 40 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Враховуючи наведені законодавчі приписи, відповідач, задля дотримання як інтересів позивача у захисті його трудових прав, так і вищенаведених законодавчих вимог, мав вжити заходи, направлені на можливість переведення позивача, за його згодою, на іншу роботу наявні вільні посади на Підприємстві, які він може займати з урахуванням його кваліфікації, освіти, досвіду.

Приписи ч.2 ст.40 КЗпП України є загальними і не містять особливих правил щодо поновлення на роботі попереднього працівника за рішенням суду.

Наявність рішення суду про поновлення на роботі попереднього працівника не звільняє власника або уповноваженого ним органу від обов`язку дотримуватись вимог ч.2 ст.40 КЗпП України, за якими звільнення з підстави, зазначеній у п.6 цієї статті, допускається виключно, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

В матеріалах справи наявне повідомлення адресоване ОСОБА_1 про його звільнення за п. 6 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із поновленням на роботі працівника, який обіймав посаду начальника структурного підрозділу «Криворізький загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця » акціонерного товариства «Українська залізниця » на підставі рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.08.2021 року у справі № 214/7713/20. У зв`язку із вказаним йому було запропоновано перелік посад АТ «Українська залізниця» у кількості 17240 шт. для ознайомлення. Дане повідомлення ОСОБА_1 було вручено під підпис 22.10.2021 року.

Згідно Акту складеного начальником служби кадрової та соціальної політики ОСОБА_8 , заступником начальника відділу кадрів служби кадрової та соціальної політики ОСОБА_9 , старшим інспектором з контролю за виконанням доручень служби кадрової та соціальної політики ОСОБА_10 складеного 22.10.2021 року, ОСОБА_1 ознайомився зі списком вакантних посад регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», від надання відповіді відмовився.

Відповідно до Акту складеного начальником загону ОСОБА_4 , в.о. першого заступника начальника загону ОСОБА_11 , заступником начальника загону ОСОБА_12 , старшим інспектором з кадрів ОСОБА_13 , 26.10.2021 року ОСОБА_1 прибув до загону з метою отримати свою трудову книжку, при цьому йому було надано для ознайомлення копію наказу від19.10.2021року №НОК-1709/ОС «По особовому складу» про звільнення з посади начальника структурного підрозділу «Криворізький загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», у зв`язку з поновленням на роботі ОСОБА_4 , який був звільнений з даної посади.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Неправомірно звільненого працівника має бути поновлено на тій посаді, яку він обіймав до звільнення.

Отже, у відповідача виник обов`язок негайно виконати рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.08.2021 року у справі № 214/7713/20, у зв`язку із чим відповідач видав наказ від 19.10.2021 року про звільнення позивача з роботи 23.10.2021 року. Вказаний проміжок часу був наданий для належної реалізації обов`язку відповідача запропонувати всі наявні у нього вакантні посади позивачеві, та в разі його бажання, переведення позивача на іншу посаду.

З метою належного виконання вимог ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України відповідач запропонував позивачу всі наявні у нього посади, але позивач не надав згоди на працевлаштування на жодну із запропонованих вакантних посад, що підтверджується матеріалами справи, а також підтверджується повідомленням та актом про ознайомленням з вакантними посадами, жодних заяв з приводу працевлаштування від Позивача до Відповідача не надходило.

При цьому позивач стверджує, що відразу скористався своїм правом та особисто подав заяву Директору регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» про переведення його на посаду заступника начальника «Дніпровського загону воєнізованої охорони». Однак ОСОБА_2 ця заява була проігнорована та залишена без розгляду та будь-яких пояснень відмови.

Проте даний факт стороною позивача в ході розгляду справи підтверджено не було належними доказами, натомість з матеріалів справи вбачається факт відмови позивача від запропонованих вакантних посад.

Так матеріалами справи та сторонами, підтверджені ті факти, що 19.10.2021 року відповідачем видано наказ про звільнення позивача з 23.10.2021 року. 20.10.2021 року наказ про відрядження. 22.10.2021 року наказ про скасування відрядження та ознайомлення позивача з вакантними посадами, з метою належного виконання вимог ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Відповідач 22.10.2021 запропонував Позивачу всі наявні у нього вакантні посади, але Позивач не надав згоди на працевлаштування на жодну із запропонованих вакантних посад. Після ознайомлення з переліком вакантних посад Позивач не надав будь-якої відповіді (про що свідчить акт від 22.10.2021 року) та не звернувся до Відповідача з жодною заявою про переведення на будь-яку вакантну посаду, що свідчить про відсутність волі Позивача продовжувати роботу. При цьому акт від 22.10.2021 року є належним та допустимим доказом. 23.10.2021 року позивача звільнено, 23.10.2021 року запис про звільнення в трудовій книжці та він отримав трудову книжку в день звільнення 23.10.2021 року. 26.10.2021 року відповідачем складено акт від 26.10.2021 року про відмову позивача від підпису в наказі від 19.10.2021 року. Стосовно тверджень позивача про те, що відповідно до наказу від 20.10.2021 року № Н-30/232 було видано наказ про його відрядження начебто після звільнення, варто зазначити, що цей наказ фактично не був реалізований та в подальшому скасований відповідно до наказу від 22.10.2021 № Н-30/236, а крім того позивач звільнений 23.10.2021 року, а не 19.10.2021 року.

Відповідно до ст. 2411 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.

Отже, якщо в наказі на звільнення зазначено «звільнити з 23.10.2021 року», працівник вважатиметься звільненим з наступного дня після того дня, з якого починається строк звільнення. Оскільки строк звільнення починається з 23.10.2021 року, наступний за ним день - 24.10.2021 року. Виходячи з цього, позивач вважається звільненим з 24.10.2021 року.

Вказане підтверджується і п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29.07.93 р. № 58, де прямо зазначається, що «днем звільнення вважається останній день роботи». Тобто день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем. Отже, якщо фактично останнім днем роботи було 23.10.2021 року (що зазначається в Табелі обліку використання робочого часу), то цей день вважатиметься днем звільнення працівника.

Відповідно до ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, якщо в наказі на звільнення вказано «звільнити з 23.10.2021 року», то 23.10.2021 року буде вважатися останнім днем роботи працівника, а отже і днем звільнення та днем видачі трудової книжки, цих вимог законодавства відповідач дотримався повністю при звільненні позивача.

Крім того, згідно ст. 121 КЗпП України, працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада). Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Позивачеві виплачена вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку, що гарантовано ст. 44 КЗпП, наказ від 01.11.2021 № НОК-1771/ОС «По особовому складу», де чітко означено виплатити Позивачу вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку у зв`язку із припиненням трудового договору та виплатити його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахування 23.10.2021 року включно. А тому посилання позивача на не незаконність його відрядження 20.10.2021 року, після видачі наказу про звільнення 19.10.2021 року є безпідставними та не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Крім того, за відсутності законних підстав вважати, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог ст.ст.40, 42, 43, 49-2 КЗпП України відсутні підстави і для задоволення позовних вимог позивача про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з моменту звільнення та до фактичного часу поновлення та стягнення моральної шкоди, які є похідними від позовних вимог позивача про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених судових витрат, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,81,258,259,263,265,268, ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16 02 2024

Суддя: С. В. Ткаченко