ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/256/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/1576/23 Категорія: 304090000 Сакун Д.І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 27.10.2023 (повний текст складено 27.10.2023, суддя в суді першої інстанції Сакун Д.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

у червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача на його користь суму позики у розмірі 120518,23 грн., мотивуючи про те, що 2019 році до нього звернулася ОСОБА_2 із проханням позичити грошові кошти у зв`язку з тим, що у неї виникли фінансові труднощі. Позивач надав відповідачці позику у розмірі 125918,23 грн. шляхом перерахування коштів на її банківський рахунок в КБ «ПриватБанк». Отримані грошові кошти відповідач повернула лише частково, а саме в розмірі 5400,00 грн. Таким чином, сума боргу за позикою на даний час складає 120518,23 грн. На вимогу добровільно повернути кошти відповідач не реагує, що обумовило звернення з цим позовом до суду.

Заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 27.10.2023 у задоволенні позову відмовлено з підстав того, що факт передання коштів у позику не підтверджено належними доказами. Крім того, на час отримання від позивача коштів відповідач була неповнолітньою особою, що ставить під сумнів правову можливість укладення договору позики.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав 12.12.2023 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести постанову, якою задовольнити його позовні вимоги. В обґрунтування вказано на те, що відповідач повернула йому частину позичених коштів, чим підтверджує факт отримання грошей по договору позики.

Відзиву на дану апеляційну скаргу до суду не надходило.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 120518,23 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що позивач в період часу з 21.12.2019 по 16.05.2022 згідно з доданими до позову платіжними інструкціями систематично перерахував через АТ КБ «Приватбанк» на ім`я відповідача у справі грошові кошти на загальну суму 125777,23 грн.

Грошові кошти перераховувалися платником ОСОБА_1 на рахунок НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк», а також на картки/рахунки НОМЕР_2 (отримувач ОСОБА_3 ), НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 (а.с.20-160).

Також позивач ОСОБА_1 надав суду виписки по своєму рахунку НОМЕР_8 в АТ КБ «Приватбанк», з яких вбачається надходження коштів в сумі 5400 грн., в том числі 26.11.2020 - 1000 грн. від ОСОБА_3 (а.с 161-166).

На підставі вказаних доказів позивач стверджує про існування між сторонами справи правовідносин за договором позики. Такими є фактичні обставини, встановлені судом при розгляді цієї справи. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі мають таке правове регулювання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України, за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За обставин цієї справи позивачем не доведено, що спірні кошти ним надавалися відповідачу з умовою про їх послідуюче повернення, тобто на умовах позики, адже жодних доказів взяття відповідачем на себе таких зобов`язань матеріали справи не містять.

Так розписки про отримання у позику коштів чи письмового договору про надання позики позивачем суду представлено не було, а сам по собі перерахунок коштів однією особою на рахунок іншої особи не свідчить про виникнення в їх одержувача зобов`язання по їх поверненню, з чого слідує необґрунтованість вимог позивача у даній справі.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на час отримання коштів від позивача у 2019 році відповідач була неповнолітньою особою, а тому в силу ст. 34 ЦК України не могла бути самостійною стороною договору позики на суму понад 120 000 грн.

Доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судом першої інстанції, та переоцінки вже оцінених ним доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 27.10.2023 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 27.10.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 31.01.2024.

Суддя-доповідач

Судді