Дата документу 14.02.2024 Справа № 331/6094/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/6094/23 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/477/24 Жукова О.Є.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенка Е.А.

Трофимової Д.А.

За участю секретаря:Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Петренко Марії Геннадіївни на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Центральний об`єднаний районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки м. Запоріжжя, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначивши заінтересованих осіб: Центральний об`єднаний районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки м. Запоріжжя, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що 04.06.2014 року на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В судовому рішенні зазначено, що спільний син - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживає постійно разом батьком. При розгляді справи в суді питання щодо місця проживання спільної дитини не підіймалось і спір з цього приводу між сторонами був відсутній.

ОСОБА_2 в судовому порядку місце проживання своєї дитини не вирішувала, та не заперечувала того факту, що дитина проживає разом з батьком та перебуває повністю на його утриманні.

Наразі зв`язків із колишньою дружиною він не має, з сином мати також не спілкується.

З моменту розлучення та по теперішній час він з сином проживає разом за адресою: АДРЕСА_1 . Він зареєстрований за вказаною адресою з 12.09.1995 року, а його син ОСОБА_4 зареєстрований з 26.02.2008 року.

Факт його спільного проживання з сином також підтверджується довідкою ОСББ «Соборний 152

Він, як батько, повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про нього, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини, готує йому їжу, купує одяг, взуття та всі необхідні речі.

Так, в довідці №01-24/22-д від 18.07.2023 року, виданою Запорізькою гімназією №76 Запорізької міської ради вказано, що ОСОБА_4 навчався у даному навчальному закладі з 2016 року. За час навчання ОСОБА_4 виховував та піклувався про нього батько, а саме: відвідував батьківські збори, цікавився шкільним життям та навчанням сина, дбав про фізичний розвиток (відвідування секції «Таек вон-до Ягуар »), забезпечував усім необхідним для навчання.

Також в довідці №2/2023 від 18.07.2023 року, виданою ТО «Спортивний клуб Ягуар-Запоріжжя» вказано, що ОСОБА_4 відвідує секцію з 2014 року. За весь період навчання ОСОБА_2 жодного разу не приводила та не забирала дитину зі спортивної секції. Всі тренування та свята клубу дитина відвідувала з батьком. Всі витрати дитини у спортивному клубі сплачував батько.

ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а з 2014 року взагалі не цікавиться про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, не спілкується з дитиною взагалі, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтерес до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною освіти.

Оскільки дитина знаходиться на його повному утриманні, він самостійно виховує сина, у нього виникла необхідність юридичного фіксування вказаного факту, адже 18.07.2023 року йому була вручена повістка на відправку, в якій було вказано о 8.00 год 21.07.2023 року з`явитися до центрального ОРТЦК та ОП.

Тому, у випадку призову його на військову службу, він змушений буде залишити свого неповнолітнього сина без батьківського піклування, адже із наведених вище фактів, що підтверджуються доданими документами, вбачається, що мати ОСОБА_2 , з якою він розлучений з 2014 року, належним чином піклуватися про сина не зможе.

Зазначає, що відповідно до ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, жінки та чоловіки, які самостійно виховуються дитину (дітей) віком до 18 років. Разом з тиv, законодавство не містить визначення поняття «батько, який самостійно виховує дитину віком до 18 років».

У Центральному ОРТЦК та ОП йому повідомили про необхідність встановлення відповідного юридичного факту судом.

Вказаний факт має для нього юридичне значення, оскільки необхідний для одержання відстрочки від призову під час мобілізації, враховуючи, що у випадку призову його неповнолітній син залишиться без батьківського догляду.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд встановити факт того, що ОСОБА_1 самостійно виховує дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 віком до 18 років.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2023 року в задоволені заяви відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Петренко М.Г. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повному обсязі досліджені обставини, які мають значення для справи. Не взято до уваги надані заявником докази, що неповнолітній син заявника проживає разом з ним, саме батько створює всі належні умови для проживання дитини, здійснює опіку над дитиною, і займається його вихованням, а мати дитини не виконує своїх обов`язків щодо неповнолітнього сина. Залишилось поза увагою, що встановлення такого факту необхідно заявнику для реалізації його права на отримання відстрочки від призову на військову службу як особа, що самостійно виховує дитину. Не враховано, що між батьками відсутній спір про визначення місця проживання дитини. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін., а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заяви є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2007 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2014 року шлюб розірвано.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки ОСББ «Соборний 152Б» ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_4 .

Згідно довідки №01-24/22-д від 18.07.2023 року, виданої Запорізькою гімназією №76 Запорізької міської ради, ОСОБА_4 навчався у даному навчальному закладі з 2016 року. За час навчання ОСОБА_4 виховував та піклувався про нього батько, а саме: відвідував батьківські збори, цікавився шкільним життям та навчанням сина, дбав про фізичний розвиток (відвідування секції «Таек вон-до Ягуар »), забезпечував усім необхідним для навчання.

Також в довідці №2/2023 від 18.07.2023 року, виданою ТО «Спортивний клуб Ягуар-Запоріжжя» вказано, що ОСОБА_4 відвідує секцію з 2014 року. За весь період навчання мати ОСОБА_2 жодного разу не приводила та не забирала дитину зі спортивної секції. Всі тренування та свята клубу дитина відвідувала з батьком. Всі витрати дитини у спортивному клубі сплачував батько.

Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.

За умовами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з ч. 1,2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Заявник просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він самостійно виховує неповнолітню дитину.

При цьому, питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України).

Так, ч.1 ст.121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України).

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України.

Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, в силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ст. 25), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст. 30) при цьому відповідно до ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання, підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків.

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

З цього слідує, що підставою встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини батьком, необхідно встановити юридичний факт, або декілька, в силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Заявник у поданій заяві зазначає, що з моменту припинення шлюбних стосунків з ОСОБА_2 , неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з ним, знаходиться на його одноособовому утриманні і самостійному вихованні.

Такі твердження в силу ст. 141 СК України, колегія суддів апеляційного суду розцінює критично, оскільки розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Вимоги до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, поданої у порядку окремого провадження, встановлені у ст. 318 ЦПК України, згідно з якою у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, заявник не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання неповнолітнього сина, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу, а надані суду письмові докази лише свідчать про проживання неповнолітнього сина разом з батьком, що ніким не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факт ухилення матері від участі у вихованні дитини та її не участі у утримання дитини.

Сімейним кодексом України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України). Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

При вирішенні справи, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на положення СК України, які регулюють права та обов`язки батьків стосовно виховання та утримання неповнолітніх дітей.

Слід зазначити, що утримання дитини батьком є його обов`язком та не потребує встановлення такого факту в судовому порядку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявником вимога викладена у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення є не доведена, необґрунтована та доказово не підтверджена.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції обґрунтовано викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

Враховуючи вищенаведене, колегія судді дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Петренко Марії Геннадіївни залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2023 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 19 лютого 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: Е.А. Онищенко

Д.А. Трофимова