Справа № 644/ 5753 /23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 лютого 2024 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Сітало А.К.,

за участю секретаря Трач М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача АТ «КРЕДОБАНК» - адвокат Павленко С.В. звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь АТ «КРЕДОБАНК» заборгованість за кредитним договором № CL-333655 від 14.09.2021 року у розмірі 693 552,31 грн., яка складається із заборгованість за тілом кредиту в розмірі 483 915,27 грн.; заборгованості за відсотками в розмірі 209 637,04 грн., також стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 10403,28 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 69355,23 грн.

Ціна позову визначена позивачем в розмірі 693 552,31 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що 14.09.2021 року між АТ «КРЕДОБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CL-333655, відповідно до умов якого позивач зобов`язувався надати у власність відповідача грошові кошти у розмірі та на умовах обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування, комісію та інші платежі, передбачені цим кредитним договором.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.4 кредитного договору, банк надає позичальнику кредит у сумі 500 000,00 грн. на поточні потреби строком до 11.09.2026 року.

Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти за процентною ставкою 35 % річних.

Відповідно до п. 4.5 кредитного договору, реальна річна процентна ставка становить 41,19 %.

Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені цим договором.

АТ «КРЕДОБАНК» умови договору виконало належним чином та 14.09.2021 року надало відповідачу кредит на загальну суму 500 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 52727244 та випискою про рух коштів по рахунку відповідача за період з 14.09.2021 року по 08.05.2023 року.

В позовній заяві зазначено, що відповідач ОСОБА_1 всупереч вимогам договору та цивільного законодавства, не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору, чим порушив зобов`язання за Кредитним договором № CL-333655 від 14.09.2021 року.

Станом на 08.05.2023 року заборгованість позичальника ОСОБА_1 перед АТ «КРЕДОБАНК» за кредитним договором № CL-333655 від 14.09.2021 року становить 693 552,31 грн., яка складається з наступного: 483 915,27 грн. заборгованість за тілом кредиту, 209 637,04 грн.- заборгованість за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Вимоги солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача ОСОБА_2 обґрунтовані тим, що 13.09.2021 року між АТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 було підписано анкету заяву № CL-333655 фізичної особи на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 .

У зв`язку з викладеними обставинами, представник позивача зазначає, що якщо позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала в шлюбі то солідарним відповідачем є другий з подружжя, навіть у випадку відсутності окремого договору поруки.

Представник позивача зазначає, що при вирішення спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, потрібно керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.

Ухвалою суду від 25.09.2023 року відкрито провадження та призначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Копія даної ухвали разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримана відповідачами 09.10.2023 року, що підтверджується поштовими повідомленнями, які знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Оскільки ухвала суду від 25.09.2023 року отримана відповідачами засобами поштового зв`язку, суд вважає, що відповідачі належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі та встановленого судом строку для подання відзиву.

Інформація про час та дату судового розгляду справи також розміщена на сайті Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, що дозволяє відповідачам самостійно її переглянути.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.(Рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" №3236/03 від 03.04.2008 року).

Протягом встановленого судом строку, після отримання ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками, відповідачами відзив на позовну заяву не подавався.

Ухвалою суду від 11.12.2023 року закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами

Представник позивача в своїй заяві просив справу слухати за відсутності представника банку та задовольнити позовні вимоги повністю. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами, у зв`язку з відсутністю клопотання сторін про інше, відповідно до положень ст. ст. 274-279 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 14.09.2021 року між АТ «КРЕДОБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CL-333655, відповідно до умов якого позивач зобов`язувався надати у власність відповідача грошові кошти у розмірі та на умовах обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування, комісію та інші платежі, передбачені цим кредитним договором.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.4 кредитного договору, банк надає позичальнику кредит у сумі 500000,00 грн. на поточні потреби строком до 11.09.2026 року.

АТ «КРЕДОБАНК» умови кредитного договору виконало належним чином та 14.09.2021 року надало відповідачу ОСОБА_1 кредит на загальну суму 500000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 52727244 та випискою про рух коштів по рахунку відповідача за період з 14.09.2021 року по 08.05.2023 року.

Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти за процентною ставкою 35 % річних.

Відповідно до п. 4.5 кредитного договору, реальна річна процентна ставка становить 41,19 %.

Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені цим договором.

Відповідач ОСОБА_1 порушив свої зобов`язання, встановлені умовами договору, стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим станом на 08.05.2023 року заборгованість позичальника ОСОБА_1 перед АТ «КРЕДОБАНК» за кредитним договором № CL-333655 від 14.09.2021 року становить 693 552,31 грн., яка складається з наступного: 483 915,27 грн. заборгованість за тілом кредиту, 209 637,04 грн.- заборгованість за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом, який долучено до позовної заяви.

З метою досудового врегулювання спору 26.05.2023 року АТ «КРЕДОБАНК» зверталося до відповідачів з вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. Вказана вимога 15.06.2023 року повернулась на адресу відправника у зв`язку із закінченням терміну зберігання у поштовому відділенні.

На час розгляду справи, суду не надано доказів щодо погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Стаття 629 ЦК України регламентує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику (кредит) частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець (кредитодавець) має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

У зв`язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за договором, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 суми боргу за кредитним договором № CL-333655 від 14.09.2021 року в розмірі 693 552,31 грн.

В позовній заяві представник позивача просить стягнути заборгованість за кредитним договором в солідарному порядку також з відповідача ОСОБА_2 посилаючись на те, що ОСОБА_1 зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 .

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 4 ст. 65 Сімейного кодексу України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

З викладеного вбачається, що якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох з подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність.

Розділом ІІ Глави 3 Сімейного кодексу України визначені поняття шлюбу, права та обов`язки подружжя.

Частинами першою та другою ст. 21 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

З викладеного вище вбачається, що шлюб чоловіка та жінки має бути зареєстрований органом державної реєстрації актів цивільного стану та засвідчується свідоцтвом про шлюб.

До позовної заяви не додано належних та допустимих доказів того, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували як на час укладення кредитного договору так і на час розгляду справи в зареєстрованому шлюбі між собою.

Посилання представника позивача на те, що позичальником ОСОБА_1 було підписано анкету заяву№ CL-333655 фізичної особи на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 не ґрунтуються на нормі Закону та не відповідають вимогам ч. 2 ст. 21 Сімейного кодексу України.

Крім того, будь-яких доказів укладення між АТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_2 договору поруки чи виникнення інших договірних зобов`язань до позовної заяви не додано.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині солідарного стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат, суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

За подання позовної заяви в 2023 році позивачем сплачено судовий збір в розмірі 10403,28 грн., відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», що підтверджується платіжним дорученням № 33739929 від 06.07.2023 року.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь позивача, документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 10403,28 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

В позовній заяві представник позивача просить також стягнути в солідарному порядку з відповідачів судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 69355,23 грн.

Згідно п. 8 ч. 2 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, у загальному розмірі 69355,23 грн. надано: копію витягу з договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року; копію довіреності видану АТ «КРЕДОБАНК» на ім`я адвоката Павленка С.В., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та копію посвідчення адвоката Павленка С.В.

Суд дослідивши позовну заяву з доданими до неї матеріалами, докази надані на підтвердження понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу, вважає, що судові витрати на професійну правничу допомогу не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Виходячи з положень статей 137, 141ЦПК України, статті 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Таким чином, суд зобов`язаний з урахуванням обставин і складності справи надати оцінку поданим заявником доказам на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, визначити необхідний фактичний обсяг правової допомоги, співмірність витрат на правничу допомогу, за результатами чого, надати обґрунтований висновок про наявність/відсутність підстав для відшкодування таких витрат і їх розмір, а не формально (без надання оцінки доказам та аргументам) вказати про відсутність підстав для компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Під час вирішення питання про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, суд звертає увагу на те, що провадження по цивільні справі відкрито в загальному провадженні. Представник позивача адвокат Павленко С.В. жодного разу не приймав безпосередню участь в судовому засіданні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Суд, вирішуючи питання щодо витрат понесених учасником справи на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що додані до клопотання про вирішення питання про розподіл судових витрат документи, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному в позові розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з не обґрунтованістю та не доведеністю понесених витрат.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 76, 81, 89, 95, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 11, 525, 526, 530, 610, 612, 624, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» (79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78, ) заборгованість за кредитним договором № CL-333655 від 14.09.2021 року, яка утворилася станом на 08.05.2023 року у розмірі 693 552,31 грн. та складається з наступного: 483 915,27 грн. заборгованість за тілом кредиту, 209 637,04 грн.- заборгованість за відсотками.

Відмовити в частині задоволення позову про стягнення заборгованості в солідарному порядку з відповідача ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» (79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78, ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 10403,28 грн.

В частині стягнення на користь позивача витрат на професійну правову допомогу відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ст.354 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення до Харківського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складено 19.02.2024 року.

Суддя: А. К. Сітало