ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/69/24 Справа № 415/5696/20 Суддя у 1-й інстанції - Калмикова Ю.О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Барильської А. П.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М. О.,

за участю секретаря - Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу адвоката Хартова Максима Валерійовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 18 листопада 2021 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову посилався на те, що 22 травня 2019 року він дав у борг ОСОБА_1 10400 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ, станом на 22 травня 2019 року 26.112451 грн за 1 долар США, еквівалентно 271569,49 грн строком на 1 місяць, про що ОСОБА_1 було складено розписку від 22 травня 2019 року. Грошові кошти не повернуті, чим порушені його права. Станом на 10 вересня 2020 року, з урахуванням офіційного курсу НБУ за 1 долар США, основна сума боргу у гривнях складає 10400 доларів США х 27.82926 (курс долара США станом на 10 вересня 2020 року) = 289427,84 грн. Процент відшкодування від простроченого боргу виходячи з 3% річних, у 2019 році за період з 23 червня 2019 року по 31 грудня 2019 року = 3% річних / 365 календарних днів у 2019 році х 191 прострочений календарний день = 1,9863% = 16 доларів США, що еквівалентно на день подання позову 4536,22 грн. Процент відшкодування від простроченого боргу виходячи з 3% річних, у 2020 році за період з 01 січня 2020 року по 10 вересня 2020 року = 3% річних / 366 календарних днів у 2020 році х 254 прострочених календарних днів = 2,14754% = 216 доларів США, що еквівалентно на день подання позову 6011,19 грн. Таким чином, загальна сума відшкодування, виходячи з 3% річних, з 23 червня 2019 року по 10 вересня 2020 року включно складає 379 доларів США, що еквівалентно на день подання позову 10547,41 грн. Сума відшкодування інфляційних витрат з червня 2019 року по серпень 2020 року включно склала: 10400 доларів США х 3,8% (вересень 2019 року 0,7%; жовтень 2019 року 0,7%; листопад 2019 року 0,1%; січень 2020 року 0,2%; березень 2020 року 0,8%; квітень 2020 року 0,8%; травень 2020 року 0,3%; червень 2020 року 0,2%) = 395 доларів США, що еквівалентно на день подання позову 10992,69 грн, а тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 10400 доларів США основного боргу, 3% річних від простроченої суми у розмірі 379доларів США, інфляційні витрати за весь час прострочення у розмірі 395 доларів США, а загалом 11174 долара США, що еквівалентно на день подання позову 310967,94 грн та судові витрати.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 18 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 10400 доларів США основного боргу та 3% річних від простроченої суми у розмірі 379 доларів США, що в загальній сумі становить 10779 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 2999,75 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, адвокат Хартов М.В., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права. Надана розписка про наявну нібито певну суму боргу не відповідає вимогам чинного законодавства, що пред`являється до договорів позики, а саме: розписка не містить посилання на момент передання грошових коштів, а умови надання та повернення коштів є суперечливими, зокрема щодо валюти укладання договору, про який зазначає позивач. Адвокат Хартов М. В. зазначає, що судом першої інстанції встановлено та визнано той факт, що в розписці не конкретизовано валюту виконання грошового зобов`язання. Таким чином, розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язання її повернення та дати отримання коштів. Крім того, взяті свідчення свідків, один з яких є добрим знайомим позивача, а другий свідок - дружина позивача, що свідчить в зацікавленості даних осіб.

Позивач своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.360 ЦПК України, не скористався.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2023 року провадження у даній справі було зупинено на період перебування відповідача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України про мобілізації.

25 липня 2023 року через систему "Електронний суд" надійшла заява від представника ОСОБА_3 - адвоката Мєдвєдєва С.С. про надання додаткових відомостей про учасника справи, в якій останній зазначив про наявність інформації щодо загибелі ОСОБА_1 на фронті 28 лютого 2023 року та залучення у справі його правонаступників.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2023 року провадження у даній справі було відновлено.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 серпня 2023 року витребувано від Слов`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції інформацію щодо смерті ОСОБА_1 , свідоцтво про смерть у копії у разі його наявності, актовий запис про смерть Витребувано від Першої Слов`янської державної нотаріальної контори інформацію щодо осіб, які прийняли спадщину, та копію спадкової справи після смерті ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року витребувано у ПН Вінницького МНО ОСОБА_4 інформацію щодо осіб, які прийняли спадщину (свідоцтва про право на спадщину від 04 вересня 2023 року, номера у спадковому реєстрі 71181168 та 71181250, номера в реєстрі нотаріальних дій 3703 та 3705), та копію спадкової справи (номер у спадковому реєстрі №70685350 від 23 травня 2023) щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , актовий запис про смерть №734, складений 15 березня 2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2024 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів правонаступника відповідача - ОСОБА_2 .

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_1 , 22 травня 2019 року взяв в борг у ОСОБА_3 суму, еквівалентну 10 400 доларів США строком на 1 місяць. Свідки: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_1 , що підтверджується розпискою від 22 травня 2019 року. ( а.с. 8)

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач своєчасно не повернув позикодавцю грошові кошти, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів: заборгованість за договором позики у розмірі 10400 доларів США основного боргу, 3% річних від простроченої суми у розмірі 379 доларів США, підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним якщо виконання позичальником зобов`язання обмежується поверненням боргу.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України.

Так, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Згідно положень ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із аналізу наведених правових норм вбачається, що гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами був укладений договір позики згідно якого 22 травня 2019 року, ОСОБА_1 , взяв у борг у ОСОБА_3 суму, еквівалентну 10 400 доларів США на строк 1 місяць.

Тобто, позивачем доведені заявлені позовні вимоги, які частково задоволені судом першої інстанції та доводи, приведені в апеляційній скарзі цих висновків не спростовують.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що надана розписка не доводить заявлених позовних вимог та не відповідає вимогам законодавства, з врахуванням встановлених у даній справі обставин, відхиляються з вище наведених підстав.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції взяті до уваги свідчення свідків, один з яких є добрим знайомим позивача, а другий свідок - дружина позивача, що свідчить в зацікавленості даних осіб,не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки рішення не мотивовано виключно показами свідків, а відповідачем не надано належних доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Хартова Максима Валерійовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 18 листопада 2021 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 19 лютого 2024 року.

Головуючий:суддя А. П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров