РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Лутая А.М.

за участю секретаря судового засідання Жолоб К.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 у травні 2024 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, який обґрунтовує тим, що 06.10.1993 року Володимир-Волинським фондом комунального майна Волинської області було видано свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам її сім`ї ОСОБА_4 і ОСОБА_2 .

21.10.1993 року ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 надали приватизаційні платіжні доручення № № 1793, 1794, 1795 для приватизації вищевказаної квартири.

Відповідно до ст. ст.370 та 372 ЦПК України, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, тому співвласникам належить по 1/3 частки квартири кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , заповіту на належне їй майно вона не залишила, тому після її смерті відкрилася спадщина за законом на все належне їй на праві власності майно, в тому числі на 1/3 частки квартири під АДРЕСА_2 .

Після її смерті спадщину прийняв її чоловік ОСОБА_4 , так як постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_4 , який після своєї смерті залишив заповіт посвідчений державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області Хомою Ю.М., зареєстрований в реєстрі за №3-618, в якому зробив заповітне розпорядження, що усе його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право заповідає своїй дочці позивачу ОСОБА_1 .

Вказує, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина за заповітом на все належне йому майно, в тому числі на 2/3 частки квартири під номером АДРЕСА_2 , з яких 1/3 частка належить йому на праві приватної власності, а іншу 1/3 частки він успадкував після смерті дружини ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак не оформив відповідним чином своїх спадкових прав на успадковану частку.

Звернувшись до нотаріуса для оформлення спадщини позивач отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з ненаданням правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Зважаючи на викладене позивач просила визнати за нею право власності на 2/3 частки квартири під номером АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суду від 10.06.2024 на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Позивач у підготовче засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач у підготовче засідання також не з`явився, подавши суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи те, що учасники справи в підготовче засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Зважаючи на те, що відповідача визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити за результатами підготовчого провадження.

Суд, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків.

Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Законом України "Про нотаріат", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218, ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Частиною 1 ст.1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ч.1 ст.1233 ЦК України).

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. ст. 68,69 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна, а при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом - факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.

Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року).

Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло виданим 06.10.1993 року за №42 Володимир-Волинським фондом комунального майна, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам її сім`ї ОСОБА_4 і ОСОБА_2 .

21.10.1993 року ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 надали приватизаційні платіжні доручення № № 1793, 1794, 1795 для приватизації вищевказаної квартири.

Відповідно до ст. ст.370 та 372 ЦПК України, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, тому співвласникам належить по 1/3 частки квартири кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії НОМЕР_1 , копіє свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2 та копією свідоцтва про розірвання шлюбу позивача серії НОМЕР_3 .

Після її смерті відкрилась спадщина за законом на належне їй майно, в тому числі і на 1/3 частки квартири під АДРЕСА_2 .

Спадщину після її смерті, відповідно до ст.1268 ЦК, прийняв її чоловік ОСОБА_4 , так як постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується записами в будинковій книзі, копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_4 . Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_5 , актовий запис №181.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина за заповітом на спадкове майно, яке складається з 2/3 частки квартири під АДРЕСА_2 .

За життя ОСОБА_4 залишив заповіт, який складений та посвідчений 07.08.2020 державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області Хомою Ю.М., зареєстрований в реєстрі за № 3-618, в якому ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що все належне йому на день смерті майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право, заповідає дочці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач ОСОБА_1 відповідно до положень ст. ст.1223,1269 ЦК України, є спадкоємцем за заповітом та вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , оскільки звернулася до нотаріуса з відповідною заявою у визначений законом строк.

На підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 26.04.2022 Володимирською державною нотаріальною конторою Волинської області була відкрита спадкова справа № 146/2022. Дослідженням вказаної спадкової справи наявність інших спадкоємців за законом чи за заповітом, окрім ОСОБА_1 , судом не встановлена.

10.05.2024 позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 .

На її усне звернення державний нотаріус Володимирської державної нотаріальної контори Волинської області Хома Ю.М. своїм листом від 10.05.2024 №546/01-16 позивачу розяснила, що видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки квартири під АДРЕСА_2 неможлива, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надала правовстановлюючі документи на спадкове майно, та запропоновано звернутися до суду.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

На підставі викладеного, суд вважає, що право позивача на успадкування всіх прав та обов`язківпомерлого ОСОБА_4 , підлягає захисту в судовому порядку, оскільки через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, вона не може оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, тож вимоги про визнання за нею у порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 права власності на спадкове майно є цілком обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 141, 200, 206, 265 ЦПК України, ст. ст. 328, 392, 1216-1218,1297 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки квартири під номером АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 20.09.2024.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_6 , проживає: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_7 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Головуючий А.М. Лутай