Справа №516/169/23
Провадження №2/516/7/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 рокум.Теплодар

Теплодарський міський суд Одеської області в складі:

головуючої судді Ширінської О.Х.,

за участю секретаря Паньковської Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Носко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Теплодарського міського суду Одеської області, в режимі відеоконференцзв`язку, цивільну справу ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування- виконавчого комітету Любомльської міської ради Ковельського району Волинської області, про позбавлення батьківських прав, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Климович Т.Д., звернувся із вище вказаним позовом до ОСОБА_3 .

В обґрунтування заявлених вимог, представник позивача ОСОБА_2 зазначила, що позивач та відповідач з 2006 року по 2020 рік проживали у шлюбі, який був розірваний 09.09.2020р. рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , 2008 р.н., та ОСОБА_5 , 2006 р.н.

З часу розірвання шлюбу сторони проживають окремо. Діти проживають з позивачем. У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України та російською окупацією Херсонської області позивач з дітьми переїхав на проживання в м. Любомль, Ковельського району, Волинської області.

Згідно рішення виконавчого комітету Любомльської міської ради № 89 від 28.06.2022р. визначено місце проживання неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з батьком ОСОБА_7 .

З 01.12.2022р. позивач з дітьми отримали статус внутрішньопереміщених осіб на території Любомльської ОТГ, що стверджується довідками № 719 -, №719-, № 719-.

Згідно акту обстеження умов проживання сім`і ОСОБА_1 , родина проживає у квартирі, діти забезпечені усім необхідним, створені усі належні умови для проживання дітей. В родині панують теплі та дружні відносини, з матір`ю діти спілкувалися дуже давно. Мати участі у вихованні дітей не приймає.

Діти з 01.09.2022 року навчаються у 9 та 10 класі Любомльського ліцею № 2 з 01.09.2022 р., що стверджується довідками 8, 9 від 23.02.23 р.

Позивач, як батько самостійно займається вихованням, утриманням та доглядом дітей, в повному обсязі та належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує дітей усім необхідним, проявляє батьківську турботу, піклується про їх фізичний та духовний розвиток, дбає про здоров`я дітей, займається їх вихованням та підготовкою до самостійного життя, що позитивно впливає на дітей.

Відповідачка ж, у свою чергу, як мати належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дітей, не цікавиться їх життям, здоров`ям та розвитком, що свідчить про самоусунення відповідачки від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей.

Поряд з цим, будь-яких дій, які б перешкоджали спілкуванню відповідача з дітьми, позивач не вчиняв і не вчиняє.

Вважає, що зазначені фактори свідчать про свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов`язками.

Позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та донькою.

Просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно її дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 підтримали заявлені позовні вимоги і просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, як стало відомо з телефонної розмови вона в даний час знаходиться в іншій держави - Польщі, оскільки туди виїхала з окупованої території.

Крім того, як стало відомо суду, відповідач має на утриманні ще одну малолітню дитину, яка народилась в іншому шлюбі після розлучення з позивачем.

Відповідач не змогла через технічні проблеми вийти на відеоконференцзв`язок під час судового засідання, тому надіслала до суду заяву, в якій зазначила, що з позовними вимогами не згодна.

Крім того, у своїй заяві відповідач ОСОБА_3 зазначила, що проживала в шлюбі з позивачем, у січні 2020 року покинула чоловіка та переїхала жити до своїх батьків. Діти збиралися їхати з нею, але в останню мить батько пообіцяв сину ОСОБА_9 , що поїде з ним на базар і купить йому все, що він захоче і ОСОБА_9 залишився з батьком. Донька ОСОБА_10 поїхала з нею і почала ходити в іншу школу. Невдовзі зателефонував ОСОБА_9 і попросив його забрати до себе, оскільки йому сумно, і його батько, майже весь час не знаходиться вдома. Сина вона забрала і оформила в іншу школу. Через деякий час їх батько почав приїжджати і забирати дітей на вихідні, а також настроювати їх проти неї, щоб діти покинули її і переїхали жити до нього, задобрював їх подарунками. Вона на той час не могла дозволити собі робити подарунки для дітей, адже після розлучення залишилась не з чим. З сумісно нажитого майна нічого не забирала і не відчужувала, хоча на той час був придбаний будинок з присадибною ділянкою, два автомобілі, трактор та інвентар до нього. Згодом вона влаштувалась на роботу у місцевий магазин. Діти з часом переїхала жити до батька. Спочатку діти спілкувались з нею, а потім їм почали забороняти розмовляти з нею, всі її старання були марними. Гостинці, які вона їм привозила, за вказівкою їх батька діти викидали, залишали на дорозі, а сусіди відносили їх прабабусі дітей. Телефонувала вчителям у школу, щоб зустрітися і поспілкуватися з дітьми, оскільки діти її номер заблокували. На що діти відмовлялися з нею спілкуватися, не пояснюючи причини. Через те, що вона не хотіла повертатися до ОСОБА_1 , він сказав, що зробить все, щоб діти її зневажали. Повертатися до чоловіка вона не збиралася, оскільки жити з таким тираном було неможливо. Від чоловіка вона уходила неодноразово, оскільки він її виганяв, потім забирав дітей і вона поверталась заради дітей, але нічого не змінювалось. Він їй зраджував, виганяв на город при температурі + 40, + 50 градусів, виливав гарячий чай на неї, оскільки вона його не остудила…Менше року тому їй написав син ОСОБА_9 і повідомив, що тепер розуміє хто є хто. Повідомив, що їх батько забирає у них телефони, майже ніколи не буває вдома, як завжди чимось невдоволений. Але, це недивно, оскільки у ОСОБА_1 завжди був перемінний настрій, оскільки він вживав коноплю. Наразі з дітьми вона не спілкується, вони перестали відповідати на її повідомлення.

Представник третьої особи - Органу опіки і піклування Любомльської міської ради

Ковельського району Волинської області Носко А.В. підтримав заявлені позовні вимоги, а

також висновок органу опіки і піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав. Також зазначив, що ОСОБА_3 на засідання опікунської ради не викликалась, оскільки йому було відомо, що вона знаходиться на окупованій території, зв`язок з якою втрачено.

Заслухавши думку сторін та представників сторін, пояснення неповнолітніх дітей, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов до наступних висновків.

Судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 разом із сином та донькою, через початок бойових дій в України, переїхав з Скадовського (Голопристанського) району Херсонської області, який знаходиться в окупації, до м. Любомль Ковельського району Волинської області. Сім`я отримали статус внутрішньопереміщених осіб на території Любомльської ОТГ, що підтверджується наданими довідками.

Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 2006 року по 2020 рік. В шлюбі народились діти: син ОСОБА_5 , 2006 р.н., та донька ОСОБА_4 , 2008 р.н.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 09.09.2020 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

На момент розлучення батьків сину було майже 14 років, а доньці 12 років. ОСОБА_11 на час розгляду справи виповнилось: сину ОСОБА_9 17 років, доньці ОСОБА_12 15 років. Вони проживають разом із батьком.

Діти надали пояснення в судовому засіданні, в яких зазначили, що до розлучення батьків, у них з матір`ю були добрі стосунки. Після розлучення, вони деякий час проживали разом із матір`ю. Потім вони перейшли жити до батька, оскільки мати їх вигнала і сказала, щоб йшли до батька. Причиною конфлікту стало питання святкування дня народження ОСОБА_12 , оскільки мати хотіла, щоб вони святкували його з нею, у її будинку, а діти хотіли святкувати день народження з батьком, бабусею та дідусем. Також зазначили, що вони не спілкуються з матір`ю по телефону, але мати поздоровляє їх з днем народження через мобільний додаток. З пояснень дітей слідує, що вони ніколи не телефонують своїй матері, донька змінила сім-карту на телефоні після того, як перейшла жити до батька.

Син ОСОБА_9 також зазначив, що коли вони жили разом і після того, мати його била за те, що він не слухався. При цьому він зазначив, що покарання він отримував не без причини.

Діти також пояснили, що підтримують позов, вважають, що їх матір слідує позбавити батьківських прав через те, що вона не приймає участі у їх житті.

На питання суду, діти підтвердили, що коли батьки проживали разом, у родині були добрі стосунки як між батьками, так і між ними і батьками, мати проявляла до них і любов, і ласку.

Враховуючи протиріччя, які містяться в поясненнях дітей, ідентичність відповідей на поставленні питання, а також підказки батька під час надання цих пояснень, суд робить висновок про відсутність щирості у їх поясненнях, а також наявність проблем у вихованні дітей підліткового віку, різні підходи батьків у вихованні підлітків, що в даному випадку посилились конфліктом між батьками і призвело до втрати контакту між матір`ю, яка проживає окремо від дітей, і її дітьми.

Орган опіки і піклування Любомльської міської ради Ковельського району Волинської області у своєму висновку зазначив, що вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , з метою забезпечення найкращих інтересів дітей.

В обґрунтування свого висновку, комісія зазначила, що батько дитини ОСОБА_1 опікується дітьми, створює їм належні умови для комфортного проживання та навчання. В ході бесід з дітьми, стало відомо, що вони не спілкуються з матір`ю останніх декілька років, їх долею вона не цікавиться і їм про неї нічого не відомо. ОСОБА_3 свідомо самоусунулась від виховання та утримання своїх дітей, свідомо залишивши їх на виховання батька.

Як зазначив в судовому засіданні представник органу опіки і піклування ОСОБА_13 , комісія не мала можливості знайти ОСОБА_3 , оскільки з нею не було зв`язку через те, що вона залишилась на окупованій території.

Натомість, як стало відомо суду, телефон відповідачки активний і секретар судового засідання змогла з нею зв`язатися без перешкод. Крім того, відповідачка знаходиться в іншій

державі - Польщі, а не на окупованій території. Про висновок комісії та позовну заяву щодо

позбавлення її батьківських прав дізналася від суду. З цього суд робить висновок, що Орган опіки і піклування Любомльської міської ради Ковельського району Волинської області не намагався знайти відповідачку та запросити її на засідання комісії.

Крім того, як слідує з протоколу № 9 засідання комісії від 22.08.2023 року, ОСОБА_3 не значиться ні серед запрошених, ні серед відсутніх.

Також звертає на себе увагу той факт, що в матеріалах комісії відсутня будь-яка інформація щодо ОСОБА_3 , дані, що характеризують її особу, інформація щодо її запрошення на засідання комісії, не була вислухана її думка навіть у телефонному режимі, або за допомогою відоеконференцзв`язку.

При цьому, слідує врахувати, що родина ОСОБА_14 ніколи раніше не проживала на території Любомльського міської ради Ковельського району Волинської області. Інформація про цю родину надійшла міській раді від позивача, який у зв`язку із початком збройної агресії рф переїхав у 2022 році разом із дітьми до м. Любомль.

Статтею 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

На думку суду, даний висновок органу опіки і піклування є недостатньо обґрунтованим і одностороннім, тому суд не приймає його як належний і допустимий доказ на підтвердження заявлених позовних вимог.

Підстави позбавлення батьківських прав, передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Верховний Суд у своїй постанові від 29.04.2020 року у справі № 522/10703/18 (провадждення № 61-4014св20) зазначив наступне.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька (матері) спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дітей, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

Узагальнюючи все зазначене вище, суд приходить до висновку, що у цій справі не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунулась від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, які залишились проживати з батьком.

Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дітей, їх вихованням і розвитком займається батько не свідчить безумовно про те, що мати дітей не бажає приймати участь у їх утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Верховний Суд у своїй постанові від 6 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 (провадження № 61-7357св21) зазначив, що непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

З огляду на вище наведене, суд приходить до висновку, що в даному випадку має місце непорозуміння між батьками дітей, яке відбулося на тлі складного дитячого підліткового періоду, що не може бути підставою для позбавлення батьківських прав, а тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, ст. 206, 259, 263, 265, 267 ЦПК України, ст.ст. 150, 152, 155, 164, 165, 166 Сімейного Кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування- виконавчого комітету Любомльської міської ради Ковельського району Волинської області, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Теплодарський міський суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 19.02.2024 р.

Суддя: О.Х. Ширінська