РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2024 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

з участю секретаря судових засідань Мухи Р.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернулось в суд з цим позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 49759,17 грн та судових витрат.

Стислий виклад позиції позивача.

Відповідно до позовної заяви 16.12.2019 відповідач ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, яка разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредитів та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Відповідачу було надано кредит у розмірі 60 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . У відповідача прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим відбулось істотне порушення зобов`язань, вся заборгованості за кредитом стала простроченою, загальний її розмір станом на 11.07.2023 склав 47759,17 грн.

Згідно відповіді на відзив, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Відповідачем було підписано кредитний договір, у тому числі анкету заяву разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту, шляхом накладення електронно цифрового підпису відповідача. Відповідно між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Крім того, відповідно до виписки про рух коштів на рахунку кредитний ліміт боржника складає 35 000 грн, баланс на рахунку складає мінус 14 759,17 грн, відповідно заборгованість складає 49759,17 грн. Ця заборгованість складається з повністю використаного боржником кредитного ліміту в сумі 35 000 грн та суми овердрафту (мінус по картці), яка становить мінус 14759,17 грн.

Овердрафт мінус 14759, 17 грн виник наступним чином. Якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати заборгованості, то заборгованість збільшується на суму заборгованості за договором по відсоткам до погашення по неустойці. При цьому банк надає кредит згідно з договором в розмірі зазначеної заборгованості, а саме: відсотків за користування кредитним лімітом, неустойки за прострочені платежі згідно з тарифами.

У зв`язку з тим, що відповідач лише частково здійснював операції з поповнення своєї банківської картки, розмір яких був значно меншим за поточні витрати по картковому рахунку на власний розсуд, виникла заборгованість.

Всі поповнення використовувалися відповідачем на власні потреби і на рахунку не залишалися, саме тому повернутими їх вважати не можна.

В свою чергу поповнення, які проводив відповідач свідчать про те, що відповідач усвідомлював, що винен Банку кошти, які використав з кредитного ліміту, а отже повною мірою розумів наслідки та був ознайомлений з умовами використання наданих йому коштів.

Отже, з ураховуючи вказане присутні правові підстави для стягнення заборгованості з відповідача у повному обсязі відповідно до Анкети-заяви до договору надання банківських послуг, Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», Тарифів за карткою «Моnоbаnк».

Стислий виклад позиції відповідача.

Відповідно до відзиву відповідач позов не визнав з підстав того, що заборгованість в розмірі 49759,17 грн, яку просить стягнути позивач, відповідно до позовної заяви складається виключно з заборгованості за тілом кредиту. Проте відповідно до виписки щодо руху коштів його заборгованість за тілом кредиту складає 17 443,17 грн (використано 115253,11 грн, повернуто банку 97809,94 грн).

Крім того, в порушення правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

Також Банком в порушення умов Закону України «Про споживче кредитування» було збільшено тіло кредиту до 32316 грн.

Відповідно до заперечень а позовну заяву, відповідач зазначив, що позиція відповідача висловлена у відзиві на позовну заяву залишається незмінною на підставі виписки щодо руху коштів по картці станом на 22.09.2023. Напротивагу чому, виписка, надана позивачем не відповідає дійсності, адже в тіло кредиту позивачем було включено витрати по сплаті судового збору. Крім того, дана виписка не була долучено позивачем при подачі позовної заяви до суду, та не може бути прийнята судом в якості доказу.

Процесуальні дії, заяви та клопотання.

06.09.2023 ухвалою судді відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

11.10.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

23.10.2023 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

27.10.2023 від відповідача до суду надійшли заперечення.

13.11.2023 від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення.

З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом.

16.12.2019 між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», відповідно до якого позичальник ОСОБА_1 отримав кредит згідно з визначеним банком 16.12.2019 кредитним лімітом у розмірі 60 000 грн шляхом зарахування на поточний рахунок № НОМЕР_2 та видачею кредитної картки «Чорна картка» за № НОМЕР_1 зі строком дії до 12/24. Тобто станом на момент звернення до суду договір є діючим. Зазначені обставини також підтверджуються випискою з рахунку та не оспорювалось в ході розгляду справи відповідачем (а.с. 13, 27, 76).

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов і правил обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг з додатком у вигляді тарифів та додаток до умов паспорт споживчого кредиту, яким встановлено основні умови кредитування.

Відповідно до п.п. 2.1. п. 2 Розділу I Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, згідно умов договору в тому числі, платіжної системи МаsterСагd, та відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі нормативно-правових актів Національного Банку України.

Згідно з п.п. 2.3. п. 2 Розділу I Умов, договір, що укладається між банком та клієнтом містить елементи різних договорів.

Відповідно до п.п. 2.4 п. 2 Розділу I Умов, своїм підписом в Анкеті-заяві клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення відповідного договору клієнт ознайомився та погоджується у мовами Договору, зокрема Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту та Тарифами, встановленими в Договорі, порядком нарахування платежів та інших витрат.

Підпунктом 2.12 п. 2 Розділу I Умов визначено, що клієнт уклавши договір, шляхом підписання Анкети-заяви, підтверджує, що клієнт до укладення ним договору був ознайомлений в електронній/письмовій формі з інформацією щодо умов кредитування та орієнтовної загальної вартості кредиту тощо, як це вимагає законодавство про споживче кредитування, та отримав відповідні документи від банку і погоджується з ними. Клієнт підтверджує, що вказана інформація була надана клієнту у повному обсязі. Клієнт розуміє зміст вказаної інформації та підтверджує факт належного її надання клієнту банком.

За правилами пункту 5.9. Розділу ІІ Умов, на суму наданого кредиту Банк нараховує відсотки. Відсотки нараховуються за кожен календарний день використання кредитного ліміту, з розрахунку 365/366 календарних днів у році, за процентними ставками, зазначеними в Тарифах. Також процентна ставка за кредитом на календарний місяць, наступний за звітним, вказується Банком у мобільному додатку.

Згідно з п.5.11 п.4 Розділу ІІ Умов клієнт зобов`язаний сплачувати щомісячний мінімальний платіж в розмірі та в термін, що зазначені в мобільному додатку. При несплаті щомісячного мінімального платежу клієнт повинен сплатити штраф за несплату щомісячного мінімального платежу згідно з Тарифами. Банк розглядає будь-який надісланий платіж клієнта як визнання клієнтом даного штрафу в розмірі платежу, що надійшов, але не більше суми штрафу, визначеного тарифами.

П.п.5.15-5.19 п.5 Розділу ІІ Умов визначена відповідальність за порушення строків виконання грошового зобов`язання клієнтом за Договором.

Відповідно п.5.16 Умов, у разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за кредитом вважається простроченою (істотне порушення клієнтом зобов`язань). На залишок простроченої заборгованості банк нараховує, а клієнт сплачує штраф у розмірі згідно із тарифами, але не більше 50% від суми одержаного клієнтом кредиту. При цьому діє відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 0,00001% річних.

З наданої відповідачем до відзиву виписки по його рахунку також слідує, що відповідач почав активно користуватися кредитними коштами з 27.02.2022: здійснював придбання товарів в магазинах, перерахунок коштів іншим фізичним особам, здійснював поповнення мобільного рахунку, тощо (а.с.49-59).

Таким чином, доведеність факту отримання відповідачем кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, активне користування нею в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Так, виписка з банківського рахунку позичальника містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору, всі операції за кредитною карткою (із зазначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції). Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року №578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання держоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Відповідно до виписки з медичної картки ОСОБА_1 має захворювання у зв`язку з чим потребує відповідного лікування (а.с.61).

Згідно довідки про наявність рахунку від 19.10.2023 ОСОБА_1 в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» відкрито рахунок № НОМЕР_1 по типу «чорна картка», яка є активною до 12/24 (а.с.76).

Станом на 16.12.2022, згідно довідки про розмір встановленого кредитного ліміту ОСОБА_1 через мобільний застосунок за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 16.12.2019 за карткою № НОМЕР_1 , кредитний ліміт було встановлено у сумі 5000 гривень з 16.12.2019, у сумі 15000,00 гривень з 18.08.2020, у сумі 35000,00 гривень з 05.01.2021, у сумі 60000,00 гривень з 12.01.2022, у сумі 35000,00 гривень з 11.02.2022 (а.с.77).

Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом.

Суд не приймає в якості доказу, надану позивачем до відзиву на позовну заяву, довідку про рух коштів по картці (а.с.70-75), адже в порушення вимог ч.4 ст. 83 ЦПК України даний доказ не був долучений позивачем до матеріалів позовної заяви, клопотання про неможливість долучення даного доказу до матеріал справи, представником позивача до суду подано не було. Окрім того, як вбачається з аналогічної довідки про рух коштів по картці, наданої відповідачем до відзиву на позовну заяву (а.с.49-59) до суми заборгованості за кредитним договором позивачем безпідставно включено судові витрати в розмірі 2684,00 грн, залишок після операції станом на 10.08.2023 становить 17443,17 грн, напротивагу чому у аналогічній довідці, наданій представником позивача, в якості доказу ця сума відсутня, залишок після операції станом на 11.11.2022, для порівняння становить вже 14759,17 грн, відповідно надана представником позивача довідка про рух коштів по картці скорегована залежно від його волевиявлення та відповідно не може бути прийнята судом в якості належного та допустимого доказу у справі.

Мотиви суду. Норми права застосовані судом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України).

Судом встановлено, що звертаючись до суду із даним позовом позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 16.12.2019 у розмірі 49759,17 станом на 11.07.2023.

З матеріалів справи вбачається, що ця заборгованість складається з повністю використаного боржником кредитного ліміту у сумі 35000 грн та суми овердрафту (мінусу по картці), яка становить мінус 14759,17 грн, який згідно пояснень позивача, виник наступним чином. Якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати заборгованості, то заборгованість збільшується на суму заборгованості за договором по відсоткам до погашення по неустойці. При цьому банк надає кредит згідно з договором в розмірі зазначеної заборгованості, а саме: відсотків за користування кредитним лімітом, неустойки за прострочені платежі згідно з тарифами.

Отже, тілом кредиту за укладеним з позивачем договором є сума використаного відповідачем кредитного ліміту 35000 грн, розмір якого починаючи з 11.02.2022 не збільшувався.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки по рахунку позичальника вбачається, що відповідач частково погашав заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах. При цьому банк здійснював автоматичне списання коштів на погашення процентів за користування кредитом, у випадку нестачі коштів на рахунку позичальника для погашення нарахованих процентів, банк такі нарахування зараховував як овердрафт, оскільки відповідач повністю використав кредитні кошти.

Усі операції із самостійного списання банком внесених позичальником коштів та їх зарахування саме на погашення процентів відображено у виписці по рахунку позичальника. Відтак, зазначаючи про наявність заборгованості за тілом кредиту, позивач самовільно включив в неї нараховані відсотки, які фактично погашені позичальником, внаслідок чого банком збільшено заборгованість за тілом кредиту.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина друга статті 638 ЦК України).

Частиною першою статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію"(далі - Закон), згідно зі статтею 3 якого електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями статті 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, враховуючи, що особливістю проекту «Мonobank» є укладення договорів в електронній формі відповідно до розміщених на сайті банку Умов обслуговування рахунків фізичної особи та здійснення банківського обслуговування дистанційно без відділень, викладене свідчить про належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у постановах Верховного Суду. Так, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.

Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, у тому числі Закону України "Про електрону комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.

У матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК", Тарифів, їх підписання відповідачем відповідно до статті 12 Закону України "Про електронну комерцію". Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач був ознайомлений саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами та Тарифами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

В Анкеті-заяві від 16.12.2019 ОСОБА_1 просить відкрити поточний рахунок та встановити кредитний ліміт згідно додатку до анкети-заяви, а строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, банк не пред`явив.

Обґрунтовуючи право на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16.12.2019, посилався на Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (ресурс: Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» розміщені на офіційному сайті: https://www.monobank.ua/terms) та Тарифи.

Витягом з Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Тарифами, наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15).

Також у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», що розміщені на офіційному сайті позивача (https://www.monobank.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК»" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (16.12.2019) до моменту звернення до суду з вказаним позовом (05.09.2023), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17).

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Не містить укладений у вигляді анкети-заяви кредитний договір від 16.12.2019, підписаної сторонами, і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Із представленого банком розрахунку заборгованості встановлено, що станом на 11.07.2023 заборгованість відповідача за договором б/н від 16.12.2019 становить 49759,17 грн та складається із тіла кредиту.

Зважаючи на недоведеність правомірності нарахування відсотків за користування кредитними коштами та штрафів такі суми не можуть включатися до загальної суми заборгованості, яка підлягає стягненню. З огляду на вищевказані обставини (безпідставність нарахування відсотків за користування кредитними коштами) сплачена відповідачем сума таких відсотків повинна бути зарахована в якості погашення заборгованості за тілом кредиту.

Однак, із наданої виписки про рух коштів по картці слідує, що сума витрат позичальника становить 115253,11 грн, сума зарахувань складає 97809,94 грн. Тобто, баланс на кінець періоду становить 17443,17 грн., при чому до даних витрат позивачем безпідставно включено суму судового збору в розмірі 2684,00 грн, яка не є складовою кредитної заборгованості та не підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином суд приходить до висновку, що поданий позивачем позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 16.12.2019 на загальну суму 14759,17 грн, з розрахунку: 115253,11 грн (сума витрат) 97809,94 грн (сума зарахувань) 2684,00 грн (сума нарахованих судових витрат).

Саме про таке застосування норм права, які регулюють спірні правовідносини, зазначено в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №697/302/20, провадження №61-2498св22.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом не приймаються до уваги доводи представника позивача про те, що викладені у вищевказаній постанові висновки Великої Палати Верховного Суду не можуть бути застосовані до правовідносин сторін у даній справі з огляду на відмінності порядку укладання кредитних договорів в АТ «ПРИВАТБАНК» та АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» в рамках проекту «Мonobank», - оскільки таке суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 травня 2022 року у справі №697/302/20.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України документально підтверджені судові витрати позивача, понесені ним при подачі позовної заяви до суду (а.с.5) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (29,6%) в сумі 796,46 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3-13, 19, 76-81, 89, 259, 263-265, 274 ЦПК України, Суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 16.12.2019 у розмірі 14759,17 грн станом на 11.07.2023.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» судові витрати в розмірі 796,46 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК» (, місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19); ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя Андрій ЗАЯРНИЙ