Справа №442/3387/23
Провадження №2/442/61/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді - Грицай М.М.

секретар судового засідання - Антоненко В.О.,

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Шулак О.І.,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача адвоката Шемеляк Г.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим будинком, усунення перешкод у користуванні, заборону вчинення дій,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просить усунути перешкоди у володінні та користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_2 по відношенню до власника ОСОБА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 та її чоловіка у житловий будинок АДРЕСА_1 . Також просить зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 та її чоловіку у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 . Крім цього, просить встановити порядок користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , наступним чином: виділити ОСОБА_1 в користування кімнату «3» площею 29,1 кв.м. та кухню «2» площею 20,1 кв.м., сарай «В»; виділити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користування житлову кімнату «4» площею 25,0 кв.м., житлову кімнату «5» площею 27,3 кв.м., літню кухню «Б», сарай «Г»; залишити у спільному користуванні всіх співвласників житлового будинку коридор «1» площею 11,1 кв.м., вбиральню «Д», огорожу «1», огорожу «2».

Позовні вимоги мотивує тим, що її матір`ю є відповідачка ОСОБА_2 , батько - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки Рибницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області №955 від 11.09.2019, ОСОБА_4 постійно, до дня смерті, проживав на АДРЕСА_1 ; разом з ним проживали та були зареєстровані: ОСОБА_2 дружина та ОСОБА_1 - дочка.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.05.2021 у справі №442/1294/20, залишеним в силі Львівським апеляційним судом, визнано за нею право власності на 1/6 частку житлового будинку, загальною площею 112,6 кв.м., житловою 81,4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, а саме: сходи, позначені на плані літ. «а»; літна кухня, позначена на плані літ. «Б»; сараї, позначені на плані літ. «Б», «Г»; вбиральня, позначена на плані літ. «Д»; та огорожа, позначена на плані циф. «1», «2», що знаходиться по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Через постійні сварки із відповідачами та непорозуміння, вони з чоловіком змушені проживати за іншою адресою, несуть значні витрати за оренду житла. ОСОБА_3 після одруження не проживає у вказаному будинку, особистих речей не зберігає. У ньому проживає лише її мати, ОСОБА_2 , яка створює такі умови, що унеможливлюють користування та володіння своєю часткою у нерухомому майні. Проте, спірний будинок не може бути поділений в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, а конфліктні відносини між співвласниками перешкоджають домовитися про порядок користування житловим будинком.

Вважає, що встановлення порядку користування будинком не порушить прав інших співвласників та в повній мірі захистить її права на користування своєю власністю.

Відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Обґрунтовує свої заперечення тим, що обставини, на які посилається позивач у позовній заяві, не відповідають дійсності, а позов є безпідставним. Не заперечує той факт, що після смерті ОСОБА_4 її чоловіка і батька позивачки та відповідачки ОСОБА_3 у них дійсно склалися неприязні відносини. Рішеннями суду визначено право кожного з них на відповідну частку у спірному житловому будинку, зокрема: за нею ( ОСОБА_2 ) визнано право власності на 2/3 будинковолодіння, а за ОСОБА_1 і ОСОБА_3 визнано право власності на 1/6 частку вказаного житлового будинку за кожною.

Позивачка з 01 травня 2020 року не проживає у цьому будинку.

Вважає, що ОСОБА_1 може претендувати на надання їй в користування частини будинку, яка пропорційна її частці у праві власності, а 1/6 частина у спірному будинку відповідає 18,77 кв.м. Тому вимоги позивачки, яка фактично просить надати їй у користування 49,2 кв.м., вважає незаконними та безпідставними.

Крім цього, позивачка не зареєструвала право власності на 1/6 частину спірного будинку у визначеному законом порядку, а відтак, на її переконання, не має права як співвласник реалізовувати своє право власності на частку, зокрема шляхом пред`явлення позову до інших співвласників про встановлення порядку користування.

Крім цього, з аналогічною вимогою щодо вселення позивачки та її чоловіка у спірний будинок, остання уже зверталася до суду. 06.11.2019 Дрогобицький міськрайонний суд ухвалив рішення, яким частково задоволив позовні вимоги та зобов`язав ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 будинковолодінням АДРЕСА_1 шляхом вселення до даного будинку.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що у спірному будинку є її особисті речі, меблі, одяг, а тому вона має намір і надалі проживати там зі своїм чоловіком. Оскільки її сестра ОСОБА_3 (відповідачка у справі) не проживає у цьому будинку вже багато років, вважає, що запропонований нею порядок користування будинком є прийнятним.

Доповнила, що вона дійсно вже зверталася з позовом до суду про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом вселення, після чого, з відповідним рішенням суду вона зверталася у виконавчу службу. Рішення суду було виконане. У спірному будинку вона проживала близько трьох місяців. Тоді повернувся з-за кордону чоловік і вони вирішили піти проживати в інше житло, оскільки з мамою тривали постійні конфлікти.

Також зазначила, що вона не може на даний час піти проживати у спірний будинок, оскільки її мати не хоче там бачити її чоловіка.

Представник позивача - адвокат Шулак О.І. позовні вимоги підтримала та доповнила, що є необхідність у визначенні порядку користування спірним будинком, оскільки позивачці чиняться у цьому перешкоди; між сторонами існують постійні конфлікти; сестра позивачки ОСОБА_3 не проживає у цьому будинку, відповідно і не користується ним. Зазначила, що даний спір не стосується поділу майна, а лише права користування, що не змінює розмір площі (частки) у праві власності кожного з учасників справи (співвласників будинку). Отже, не обов`язково дотримуватися рівності часток співвласників, оскільки мова йде лише про визначення порядку користування. Просить позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Шемеляк Г.Т. заперечили щодо задоволення позовних вимог з мотивів, викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_2 пояснила, що не виганяла позивачку з житлового будинку. Остання зі своїм чоловіком самовільно залишили житло наприкінці весни 2020 року. Крім цього, позивач має змогу в будь-який час прийти туди і проживати, оскільки їй належить 1/6 цього будинковолодіння. При цьому, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 щодо порядку користування будинком абсолютно безпідставними і такими, що порушить право на користування та володіння житлом інших співвласників (її та ОСОБА_3 ). З незрозумілих підстав позивач просить виділити їй кухню площею 20,1 кв.м., якою вона ( ОСОБА_2 ) на даний час користується, при тому, що ОСОБА_1 просить виділити їй кімнату площею 29,1 кв.м., яка значно перевищує розмір її частки у праві спільної власності. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача адвокат Шемеляк Г.Т. доповнила, що відколи помер батько сторін, відповідно, чоловік ОСОБА_2 , у сторін існує конфлікт стосовно майна, в тому числі житлового будинку. Відповідачі не заперечували і не заперечують на даний час щодо проживання позивачки у спірному будинку. Жодних доказів щодо перешкод у користуванні ним остання не надала. Зазначає, що такі докази не існують, оскільки перешкод позивачу ніхто й не чинить. Рішення суду про вселення ОСОБА_1 було виконано, вона вселилася і проживала там певний час; згодом залишила це житло, що доводиться заявою ОСОБА_2 на ім`я сільського голови від 07.05.2020. Щодо чоловіка позивачки, то звертає увагу, що такий не є учасником справи, але водночас вказує, що останній проявляє зневагу до ОСОБА_2 , у зв`язку з чим вона заперечує щодо його проживання у спірному будинку. Слід також врахувати, що загальна площа будинку становить 112,6 кв.м. і такий складається з трьох кімнат та кухні. Враховуючи, що позивач, якій належить 1/6 частка будинковолодіння, просить виділити їй у користування кімнату площею 29,1 кв.м. та кухню площею 20,1 кв.м., а також сарай, що явно порушуватиме право відповідачів на володіння та користування цим нерухомим майном. Також позивачем не надано експертного висновку, щоб належно визначити право та можливість користування спірним майном.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що ніхто з будинку позивачку не виганяв. Якщо ОСОБА_1 бажає у ньому проживати, то може йти без будь-яких перешкод, оскільки їй належить на праві власності частка.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

У силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження позовних вимог позивачем надано довідку про реєстрацію місця проживання, видану Рибницькою сільською радою Дрогобицького району Львівської області від 20.02.2019 за №209, згідно з якою місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 . Також позивачем надано копію технічного паспорта на спірний будинок та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформований 22.06.2021, з яких вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано право спільної часткової власності на 1/6 житлового будинку, загальною площею 112,6 кв.м., житловою 81,4 кв.м., який складається з трьох житлових кімнат та кухні; з господарськими спорудами та будівлями; розташований на АДРЕСА_1 .

Будь-яких інших належних та достатніх доказів на доведення підставності позовних вимог позивачем не надано. Зокрема, жодним чином не доводиться те, що відповідачі чинять перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком. Слід звернути увагу, що позивач у судовому засіданні особисто зазначила про залишення нею спірного житла, погодившись на пропозицію свого чоловіка перейти проживати в інше місце. Також остання вказала, що ОСОБА_3 довший час взагалі не проживає у спірному будинку. Відповідно, судом не здобуто доказів того, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чинять позивачу перешкоди у користуванні житлом. При цьому, зважаючи на позовну вимогу щодо усунення перешкод шляхом вселення, суд звертає увагу, що відповідачі не заперечують і не заперечували щодо проживання позивача у спірному будинку.

Натомість, відповідачем ОСОБА_2 , на підтвердження своїх доводів у відзиві, надано рішення суду від 06.11.2019, яким її зобов`язано усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 будинковолодінням АДРЕСА_1 шляхом вселення останньої до даного будинку. Водночас, судом встановлено, що вказане рішення суду виконано за заявою ОСОБА_1 про примусове його виконання, після чого позивачка проживала у спірному будинку близько трьох місяців та залишила його самовільно, оскільки зі своїм чоловіком пішла проживати до іншого житла. Вказане підтверджується письмовою заявою ОСОБА_2 на ім`я сільського голови, а також не заперечується самою позивачкою. Відтак, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 у вказаній частині.

Крім цього, відповідачем надано суду копію постанови Львівського апеляційного суду від 20.05.2021, прийнятої у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Рибницької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Рибницької сільської ради про визнання права власності на частку в спадковому майні, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Рибницької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Слід звернути увагу, що, звертаючись із зустрічним позовом у вказаній справі, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; здійснити реальний розподіл будинковолодіння, виділивши їй кухню, площею 20,1 м.кв., житлову кімнату «3», площею 29,1 м.кв., та сарай «В», загальною площею 49,2 кв.м., житловою 29,1 м.кв., в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із вищевказаної постанови вбачається, що оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 вересня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Рибницької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на частку в спільному сумісному майні подружжя та 2/3 частки житлового будинку, загальною площею 112,6 кв.м., житловою площею 81,4 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, а саме: сходи позначені на плані літ. «а», літна кухня позначена на плані літ. «Б», сараї позначені на плані літ. «Б», «Г», вбиральня позначена на плані літ. «Д» та огорожа позначена на плані циф. «1», «2», що знаходиться по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що по курсу Національного Банку на день подачі позову складає 49380 грн., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У решті заявлених позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Рибницької сільської ради про визнання права власності на частку в спадковому майні, задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку житлового будинку, загальною площею 112,6 кв.м., житловою площею 81,4 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, а саме: сходи позначені на плані літ. «а», літня кухня позначена на плані літ. «Б», сараї позначені на плані літ. «Б», «Г», вбиральня позначена на плані літ. «Д» та огорожа позначена на плані циф. «1», «2», що знаходиться по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти в сумі 500 доларів США, що по курсу Національного Банку на день подачі позову складає 12 345, 00 грн., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У решті заявлених позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Рибницької сільської ради про визнання права власності на частку в спадковому майні, задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 власності на 1/6 частку житлового будинку, загальною площею 112,6 кв.м., житловою площею 81,4 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, а саме: сходи позначені на плані літ. «а», літна кухня позначена на плані літ. «Б», сараї позначені на плані літ. «Б», «Г», вбиральня позначена на плані літ. «Д» та огорожа позначена на плані циф. «1», «2», що знаходиться по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на грошові кошти в сумі 500 доларів США, що по курсу Національного Банку на день подачі позову складає 12 345, 00 грн., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У решті заявлених позовних вимог відмовлено.

За результатами перегляду вказаного рішення апеляційним судом постановлено: рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 вересня 2020 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Рибницької сільської ради про визнання права власності на 2 000 доларів США та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Рибницької сільської ради про визнання права власності на 500 доларів США та в частині визнання права власності ОСОБА_1 на 500 доларів США - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволені цих позовних вимог.

Рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Рибницької сільської ради про визнання права власності на 2/3 частини будинковолодіння змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) право власності на 2/3 частини будинковолодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і яке складається із: житлового будинку, загальною площею 112,6 кв.м., житловою площею 81,4 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, а саме: сходи позначені на плані літерою «а», літня кухня позначена на плані літерою «Б», сараї позначені на плані літерами «Б», «Г», вбиральня позначена на плані літерою «Д» та огорожа позначена на плані цифрами «1», «2», з яких: 1/2 частка у спільній сумісній власності подружжя та 1/6 - частка в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

У решті рішення суду залишено без змін.

При цьому, колегія суддів Львівського апеляційного суду у мотивах постанови зазначила, що оскільки позивачкою ОСОБА_1 не доведено наявного на момент смерті ОСОБА_4 переліку, який би міг ідентифікувати речі домашнього вжитку, права власності на які вона просила суд визнати за нею у порядку спадкування, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення цієї позовної вимоги, як і про відсутність підстав для задоволення вимоги про реальний поділ будинковолодіння, яка за обставин даної справи, є передчасною.

Зрештою, позивач звернулася у даній справі з позовною вимогою про встановлення порядку користування спірним житловим будинком, прохаючи про виділення їй у користування кімнати «3» площею 29,1 кв.м. та кухню «2» площею 20,1 кв.м., а також сарай «В».

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) мети, досягнення якої передбачається, та засобів, які використовуються для її досягнення.

Суд звертає увагу, що позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами перешкоджання їй у користуванні житлом, а також необхідність встановлення саме такого порядку користування, який нею запропонований та який значно перевищує розмір частки (площу) будинку, що їй належить на праві власності, зокрема з виділенням їй в одноосібне користування кухні площею 20,1 кв.м., а ОСОБА_2 - літньої кухні (літ. «Б»), яка в свою чергу належить на праві власності позивачу та ОСОБА_3 , вбиральню «Д» та огорожі «1» і «2», які належать на праві власності ОСОБА_2 ,просить виділити у спільне користування, у той же час, не обґрунтовуючи підставність такого порядку користування. А тому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 та її чоловіку у користуванні житловим будинком та встановлення порядку користування спірним житлом, запропонованого позивачем.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 77-82, 263, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим будинком, усунення перешкод у користуванні, заборону вчинення дій.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 31.01.2024.

Суддя Грицай М.М.