Провадження №: 4-с/336/45/2024
У Х В А Л А

іменем України

19 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., за участю секретаря Сайбель К.О., розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Сєдова Михайла Володимировича, заінтересовані особи: Начальник Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Пенязев Олександр Вікторович; стягувач ОСОБА_2 , на дії державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (в особі представника адвоката Сєдова М.В.) звернувся до суду із вказаною скаргою, в якій зазначав, що він є боржником за зведеним виконавчим провадженням № 63570884, яке натепер перебуває у провадженні Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) і до складу якого входять:

?виконавче провадження № 61541028 з примусового виконання виконавчого листа № 336/2675/13-ц, виданого 22.04.2013 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.04.2013 р. і до повноліття дитини;

?виконавче провадження № 63349374 з примусового виконання виконавчого листа № 336/1692/20, виданого 12.10.2020 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.03.2020 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до постанови про арешт майна боржника від 12.03.2020 року в рамках виконавчого провадження № 61541028 на все майно, яке належить боржнику, було накладено арешт це було обумовлено наявністю заборгованості зі сплати аліментів.

25.06.2024 року на адресу представника ОСОБА_1 . головним державним виконавцем Тішиною І. направлено розрахунки заборгованості у виконавчих провадженнях № 61541028 та № 63349374, з яких вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів відсутня та навіть існує переплата у розмірі 9736, 41 грн.

У скарзі ОСОБА_1 вказав, що оскільки заборгованість по сплаті аліментів відсутня, його представник звернувся до виконавчої служби з заявою про зняття арешту. На адресу представника надійшла відповідь начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Пенязева О. В., в якій зазначалося, що оскільки отримання боржником заробітної плати не є беззаперечним способом забезпечення виконання рішення зі сплати аліментів до повноліття дітей, то правові підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні. Таким чином, боржнику було відмовлено у задоволенні його заяви про зняття арешту з майна, тому, вважаючи такі дії неправомірними, ОСОБА_1 був вимушений звернутися до суду із вказаною скаргою.

ОСОБА_1 вказав, що підстави для звернення стягнення на його майно відсутні, оскільки заборгованість з аліментів погашена повністю, він працевлаштований, аліменти з його заробітної плати стягуються щомісячно, а тому відсутні підстави для подальшого продовження арешту майна. Виходячи з вищевказаного, ОСОБА_1 просив суд задовольнити скаргу, визнати неправомірними дії начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Пенязева Олександра Вікторовича щодо відмови у знятті арешту всього майна боржника, накладеного постановою від 12.03.2020 року у виконавчому провадженні № 61541028; зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, накладений на все майно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , у відповідності до постанови від 12.03.2020 року у виконавчому провадженні № 61541028.

Судове засідання, призначене на 20.08.2024 року, у зв`язку з неявкою заінтересованої особи - начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Пенязева О.В. відкладено на 06.09.2024 року.

26.08.2024 року від представника ОСОБА_2 адвоката Пушкіна О.В. надійшли письмові пояснення щодо цієї скарги, в яких представник ОСОБА_2 (яка є стягувачем у виконавчому провадженні) зазначав, що боржник ОСОБА_1 тривалий час не сплачував аліменти за рішенням суду та за виконавчим листом, за ним рахувалася значна сума заборгованості по аліментам, тому дії державних виконавців щодо забезпечення виконання судового рішення шляхом накладення арешту на майно боржника (а саме, на його автомобіль) є законними. Також є законною відмова у задоволенні заяви боржника про зняття арешту з його майна. Представник стягувача вважає, що підстави для зняття арешту з майна боржником відсутні, тобто, скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, недоведеною належними і допустимими доказами і не підлягає задоволенню.

Також 26.08.2024 року від представника ОСОБА_2 адвоката Пушкіна О.В. надійшла заява-клопотання про розгляд справи за відсутності ОСОБА_2 та її представника. В цій заяві представник ОСОБА_2 просив у задоволенні скарги відмовити з підстав, зазначених у письмових поясненнях ОСОБА_2 тобто за необґрунтованістю і недоведеністю скарги.

06.09.2024 року від представника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на скаргу ОСОБА_1 на дії виконавця. У відзиві не заперечується той факт, що у ОСОБА_1 натепер відсутня заборгованість зі сплати аліментів, проте вказано, що оскільки отримання боржником заробітної плати не є беззаперечним способом забезпечення виконання рішення зі сплати аліментів до повноліття дітей, то правові підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні. Також представник відділу ДВС просив суд розглянути справу за відсутності їх представника та відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1

06.09.2024 року судове засідання відкладено на 19.09.2024 за клопотанням представника заявника.

19.09.2024 року в судове засідання заявник та заінтересовані особи з`явилися.

Представник заявника надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник заінтересованої особи - Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) 06.09.2024 року у своєму відзиві на скаргу ОСОБА_1 просив суд розглянути справу без участі їх представника, у задоволенні скарги просив відмовити..

Представник стягувача ОСОБА_2 у заяві від 26.08.2024 року просив розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 та її представника, у задоволенні скарги просив відмовити.

Частиною 2 статті 450 ЦПК України передбачено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Судом встановлено, що на виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває зведене виконавче провадження № 63570884, до складу якого входять:

?виконавче провадження № 61541028 з примусового виконання виконавчого листа № 336/2675/13-ц, виданого 22.04.2013 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.04.2013 р. і до повноліття дитини;

?виконавче провадження № 63349374 з примусового виконання виконавчого листа № 336/1692/20, виданого 12.10.2020 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.03.2020 р. і до досягнення дитиною повноліття.

12.03.2020 року з метою забезпечення виконання рішення державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника - у зв`язку з наявністю непогашеної заборгованості, сукупний розмір якої перевищував суму відповідних платежів за три місяці та у відповідності до вимог частини 2 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Відомості про обтяження майна були внесені до відповідних реєстрів обтяжень рухомого та нерухомого майна.

27.03.2020 р. була винесена постанова № 61541028 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлена за місцем отримання боржником заробітної плати АТ «Мотор-Січ».

30.11.2020 р. була винесена постанова № 63349374 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлена за місцем отримання боржником заробітної плати АТ «Мотор-Січ».

Згідно розрахунку державного виконавця відділу ДВС, здійсненого з урахуванням заробітної плати боржника, заборгованість зі сплати аліментів станом на 31 травня 2024 року відсутня (навіть по виконавчому провадженню № 63349374 існує переплата 9736, 39 грн.).

Як вбачається з відзиву відділу ВДС на скаргу ОСОБА_1 наразі проводяться щомісячні відрахування та виплати поточних аліментів на користь стягувача.

У відповіді начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Пенязева О.В. на ім`я ОСОБА_1 (яка фактично стала приводом звернення ОСОБА_1 до суду) зазначалося наступне: «Оскільки отримання боржником заробітної плати не є беззаперечним способом забезпечення виконання рішення зі сплати аліментів до повноліття дітей, то правові підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні».

Такі ж саме доводи щодо відмови у знятті арешту з майна боржника вказані і у відзиві відділу ВДС на скаргу.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1статті 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 1статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Руднєв Є.А., посилаючись на відсутність заборгованості зі сплати аліментів, вказував на наявність підстав для зняття арешту з належного йому майна.

Частиною 2 статті 71 Закону № 1404-VIII передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до статей 48, 56 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з частиною 5 статті 13 Закону № 1404-VIII постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Частинами 4, 5 статті 59 Закон № 1404-VIII передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Із аналізу наведеної норми Закону № 1404-VIII слідує, що підставою для зняття державним виконавцем раніше накладеного арешту на майно боржника є, зокрема, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

За змістом цієї норми таке забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним.

Виходячи з принципу та презумпції обов`язковості для виконання судових рішень, що набрали законної сили (частина перша статті 18 ЦПК України), саме на боржнику лежить тягар доведеності того, що виконання рішення зі сплати аліментів забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Судом встановлено і не оспорювалося державним виконавцем, що заборгованість по сплаті аліментів по зведеному виконавчому провадженню № 63570884, у межах якого було накладено арешт на майно боржника, на момент звернення боржника до суду із скаргою і на теперішній час відсутня.

Також встановлено, що боржник офіційно працевлаштований та з його заробітної плати щомісячно утримуються аліменти на виконання рішення суду. Станом на 31 травня 2024 року за виконавчим провадженням № 61541028 заборгованість зі сплати аліментів відсутня, а за виконавчим провадженням № 63349374 навіть існує переплата у сумі 9736,39 грн.

Таким чином боржником доведено, що виконання рішення зі сплати аліментів забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, а саме зверненням стягнення на його заробітну плату.

Щодо посилання представника стягувача на правові позиції Верховного Суду у низці справ, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що всі судові рішення Верховного Суду ґрунтуються на інших фактичних обставинах. Так, у справі № 645/2710/17 встановлено, що на момент винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника, а також на момент звернення представника боржника до державного виконавця із заявою про зняття арешту з майна, у розпорядженні державного виконавця були відсутні відомості про те, що виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, зокрема у державного виконавця були відсутні відомості про офіційне працевлаштування особи та можливість звернення стягнення на його заробітну плату.

У справі № 490/6309/16 боржник не довів того, що має виконання рішення зі сплати аліментів може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. Зокрема, у цій справі встановлено, що боржник не отримує жодних доходів (заробітної плати, пенсії тощо), та не має рахунків в банківських установах.

Обставини інших справ, що переглядалися Верховним Судом, на які посилається представник стягувача, також не відповідають фактичним обставинами цієї справи. Тому суд відхиляє відповідні доводи представника як безпідставні.

На думку суду у державного виконавця наявні були усі підстави, передбачені пунктом 7 частини четвертої статті 59 Закон № 1404-VIII, для зняття арешту з майна, але в порушення приписів наведеної норми такий арешт державним виконавцем знято не було.

Щодо доводів державного виконавця про те, що після зняття арешту не виключається відчуження боржником свого майна та звільнення його з роботи, внаслідок чого може утворитися заборгованість, суд до уваги не приймає, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, а відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи встановлені обставини та оцінивши наявні у справі докази суд приходить до висновку про правомірність скарги, оскільки боржником доведено неправомірність дій державного виконавця щодо незняття арешту з його майна, а тому скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статями 260, 261, 447- 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Пенязева Олександра Вікторовича щодо відмови у знятті арешту всього майна боржника, накладеного постановою від 12.03.2020 року у виконавчому провадженні № 61541028.

Зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, накладений на все майно боржника ОСОБА_1 , який накладено постановою про арешт майна боржника від 12.03.2020 року у виконавчому провадженні № 61541028.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом 15 днів.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Є.С. Боєв