Постанова

Іменем України

19 січня 2024 року

м. Київ

справа № 760/3905/23

провадження № 61-10896св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М., Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 03 березня 2023 року у складі судді Козленко Г. О.та постанову Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року у складі колегії суддів Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за боргом, визначеним рішенням суду, та

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 14 662 759, 80 грн.

Позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив накласти арешт на:

- 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 ;

- земельну ділянку, площею 1, 9999 га, кадастровий № :05:001:0044, яка розташована за адресою: Київська область, Бородянський район, Микулицька сільська рада, та право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .

Зазначав, що за договором позики від 29 серпня 2011 року він надав у борг відповідачу грошові кошти в розмірі 760 000,00 грн. Виконання зобов`язань за договором забезпечено заставою рухомого майна.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 07 лютого 2017 року у справі № 760/16478/16-ц задоволено його позов до ОСОБА_2 про стягнення боргу та звернення стягнення на заставне майно. Стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 3 490 009,00 грн боргу, 1 078 412,78 грн пені, 88 636,66 грн 3 % річних, 219 800,00 грн інфляційних втрат та 6 890,00 грн судового збору.

В рахунок погашення боргу звернуто стягнення на заставне майно:

- транспортний засіб марки «Porsche Carrera», тип: легковий купе, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер шасі / кузова, рами / НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи№ 6 Управління державної автомобільної інспекції в м. Києві 14 березня 2009 року;

- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель CL 65AMG, тип легковий купе-В, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2008 року випуску, номер шасі / кузова, рами / НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , виданого відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи№ 6 Управління державної автомобільної інспекції в м. Києві 27 травня 2010 року, шляхом продажу вказаних автомобілів з публічних торгів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

06 червня 2017 року вказане рішення суду було пред`явлено до виконання до Державної виконавчої служби міста Києва. В межах виконавчого провадження встановлено, що заставним майном ОСОБА_2 розпорядився, тому відсутня можливість звернути стягнення на нього.

29 березня 2018 року ОСОБА_2 здійснив правочин стосовно іншого належного йому з дружиною у рівних частках майна з метою ухилення від виконання боргових зобов`язань, а саме забезпечив спільним майном виконання дружиною зобов`язань за іншим договором позики від 17 січня 2011 року.

Відповідач ухиляється від виконання рішення суду й повернення заборгованості, приховує майно від стягнення. На момент звернення із позовом основна сума боргу становить 3 490 009,00 грн, сума інфляційних втрат і 3 % річних - 14 662 759,80 грн.

Відповідно до інформаційної довідки з Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» Любанський В. В. з дружиною ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності в рівних частинах володіють житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 28 лютого 2023 року № 201-05571592 оціночна вартість частини житлового будинку становить 4 947 703,96 грн.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 324350593 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки за адресою: Київська область, Бородянський район, Микулицька сільська рада, площею 1,9999 га; кадастровий номер :05:001:0044. Відповідно до Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 28 лютого 2023 року № 201-05571463 оціночна вартість вказаної земельної ділянки становить 321 236,75 грн.

Посилався на те, що вартість майна, стосовно якого порушується питання про забезпечення позову, є значно меншою, ніж сума боргу, який заявляється до стягнення, а тому заявлений спосіб забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам.

Зазначав, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів стосовно охорони його матеріально-правових інтересів від недобросовісних дій (реалізація майна, на яке можна звернути стягнення) з боку відповідача, для забезпечення йому реального й ефективного виконання судового рішення у випадку задоволення позову та задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою від 03 березня 2023 року Солом`янський районний суд міста Києва частково задовольнив заяву про забезпечення позову.

Суд наклав арешт на земельну ділянку площею 1, 9999 га, кадастровий номер :05:001:0044, яка розташована за адресою: Київська область, Бородянський район, Микулицька сільська рада, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .

Постановою від 14 червня 2023 року Київський апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 03 березня 2023 року - без змін.

Судові рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову мотивовані тим, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить у рівних частинах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не є учасниками справи.Суду не надано доказів того, що вказанийжитловий будинок знаходиться у власності відповідача ОСОБА_2 на момент подання заяви про забезпечення позову.

Суд визначив за необхідне вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, що розташована за адресою: Київська область, Бородянський район, Микулицька сільська рада, кадастровий номер :05:001:0044, площею 1,9999 га.

Суд зазначив, що накладення арешту на майно не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_2 , що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення. Заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, їх значення полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

21 липня 2023 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 03 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі та витребувано її матеріали із Солом`янського районного суду міста Києва.

У серпні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

11 вересня 2023 року справу розподілено колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.

У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Погрібного С. О. 11 січня 2024 року проведено повторний автоматизований розподіл справи, для її розгляду визначено колегію суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Пророка В. В.

У зв`язку із увільненням від роботи судді Калараша А. А. на період мобілізації до Збройних Сил України в Сили територіальної оборони 16 січня 2024 року проведено повторний автоматизований розподіл справи, для її розгляду визначено колегію суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Пророка В. В.

У зв`язку з відпусткою судді Пророка В. В. 19 січня 2024 року проведено повторний автоматизований розподіл справи, для її розгляду визначено колегію суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованим лише за умови, що заявником доведено, а судом встановлено підтверджену доказами загрозу невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі незастосування таких заходів. Посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення як таке без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для забезпечення позову.

Наявність попереднього рішення суду про стягнення боргу за договором позики не свідчить про ухилення від виконання цього рішення суду або про ризик утруднення його виконання, адже в нього є майно, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги позивача, проте саме ОСОБА_1 не приймає виконання за рішенням суду. Наявність потенційної можливості відчуження майна не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову, а спірна земельна ділянка, на яку накладено арешт, неодноразово пропонувалася позивачеві у рахунок погашення боргу за рішенням суду.

Суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19), відповідно до яких суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того, що позивач зловживає наданими йому правами, ухиляється від прийняття від нього у рахунок виконання рішення суду транспортних засобів (відповідно до їх домовленості) та протиправно звернувся із заявою про накладення арешту на земельну ділянку, незважаючи на те, що з його боку відсутні факти ухилення від виконання зобов`язання. Він неодноразово намагався виконати судове рішення щодо повернення позивачу заборгованості за рахунок іншого майна, вартість якого покриває розмір заборгованості, проте ОСОБА_1 відмовляється його приймати.

Суди не дослідили предмет спору, не звернули уваги на те, що вимога позивача про стягнення основної суми боргу у розмірі 3 490 009,00 грн вже була предметом розгляду у попередній цивільній справі № 760/16478/16-ц, за наслідками розгляду якої ухвалено рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 лютого 2017 року. Інша частина позову також безпідставна, адже він частково виконав попереднє судове рішення та вживав заходи для його повного виконання.

Суди не вказали, які обставини можуть перешкодити виконанню судового рішення у цій справі, наклали арешт на майно, за рахунок якого можна було виконати попереднє рішення суду.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Марченко В. А. зазначає, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у справі, адже ОСОБА_2 розпорядився заставним майном, у зв`язку з чим відсутня можливість звернути стягнення на нього. Відповідач ухиляється від виконання боргових зобов`язань та приховує майно від стягнення. У виконавчому провадженні не відбулося зарахування часткового виконання рішення суду внаслідок добровільної передачі відповідачем автомобіля марки «Mercedes-Benz», 2008 року випуску. Стягувач сумлінно користується правами й обов`язками сторони виконавчого провадження, вчиняє активні дії, спрямовані на забезпечення своєчасного та у повному обсязі вчинення виконавчих дій з метою отримання виконання рішення суду. Існує ризик, що земельна ділянка, на яку накладено арешт, може бути реалізована відповідачем з метою ухилення виконання рішення суду. Вжитий судом захід забезпечення позову не позбавляє відповідача власності на земельну ділянку та є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Фактичні обставини справи

За договором позики від 29 серпня 2011 року позивач надав у борг відповідачу грошові кошти в розмірі 760 000,00 грн. Виконання зобов`язань за договором забезпечено заставою рухомого майна.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 07 лютого 2017 року у справі № 760/16478/16-ц задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та звернення стягнення на заставне майно. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 490 009,00 грн боргу, 1 078 412,78 грн пені, 88 636,66 грн 3 % річних, 219 800,00 грн інфляційних втрат та 6 890,00 грн судового збору.

В рахунок погашення боргу звернуто стягнення на заставне майно:

- транспортний засіб марки «Porsche Carrera», тип: легковий купе, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер шасі / кузова, рами / НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи № 6 Управління державної автомобільної інспекції в м. Києві 14 березня 2009 року;

- транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель CL 65AMG, тип легковий купе-В, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2008 року випуску, номер шасі / кузова, рами / НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , виданого відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи№ 6 Управління державної автомобільної інспекції в м. Києві 27 травня 2010 року, шляхом продажу вказаних автомобілів з публічних торгів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

06 червня 2017 року вказане рішення суду було пред`явлено до виконання до Державної виконавчої служби міста Києва.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2017 року за заявою позивача було замінено спосіб та порядок виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року щодо звернення стягнення на майно в рахунок погашення боргу та передано у власність позивача транспортні засоби: автомобіль марки «Porsche Carrera», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Mercedes-Benz», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_7 . Судом було встановлено, що вказані автомобілі знаходяться в технічно несправному стані, що утруднює їх реалізацію з прилюдних торгів.

Автомобіль марки «Porsche Carrera», 2008 року випуску, позивачу не переданий у зв`язку з його перебуванням у третьої особи.

У цій справі ОСОБА_1 заявив новий позов про стягнення боргу за договором позики від 29 серпня 2011 рокута посилається на існування ризику утруднення виконання рішення суду у майбутньому внаслідок недобросовісних дій відповідача стосовно розпорядження майном, не яке можна звернути стягнення.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 324350593 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки за адресою: Київська область, Бородянський район, Микулицька сільська рада, площею 1,9999 га; кадастровий номер :05:001:0044.

Відповідно до Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 28 лютого 2023 року № 201-05571463 оціночна вартість вказаної земельної ділянки становить 321 236,75 грн.

Позиція Верховного Суду

Касаційне провадження у справі відкрито з підстави, передбаченої у пункті 1 частини другої статті 389Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги відповідача та позицію позивача стосовно доводів касаційної скарги, та виснував, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою-другою статті 149 ЦПК Україні суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до пункту1 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року № 753/22860/17, провадження № 14-88цс20).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність обґрунтованих підстав для вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 1, 9999 га, кадастровий номер :05:001:0044, яка розташована за адресою: Київська область, Бородянський район, Микулицька сільська рада, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .

Відповідач у касаційній скарзі зазначає, що суди забезпечили позов без урахування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19), про те, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) узагальнений правовий висновок стосовно порядку розгляду заяви про забезпечення позову застосовний до спірних правовідносин, проте відсутні підстави вважати, що суди попередніх інстанцій розглянули заяву про забезпечення позову всупереч висловленим Великою Палатою Верховного Суду висновкам. Не зазначення постанови Верховного Суду чи номера справи не означає, що суд розтлумачив і застосував норму права не у спосіб, визначений Верховним Судом.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, адже неналежне виконання ОСОБА_2 обов`язку щодо збереження заставного майна унеможливило звернення стягнення на нього в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 лютого 2017 року у справі № 760/16478/16-ц про стягнення боргу за договором позики, повернення коштів за яким складає предмет позову й у цій справі, створює очевидну загрозу порушення законних прав та інтересів позивача в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Суди обґрунтовано керувалися тим, що існує ризик відчуження майна відповідача, що в подальшому може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, враховуючи поведінку відповідача стосовно передачі ним третій особі належного йому майна (транспортного засобу), на яке можна звернути стягнення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суди врахували співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

До стягнення позивач заявив заборгованість за договором позики у розмірі 14 662 759, 80 грн, а вартість земельної ділянки, на яку накладено арешт, становить 321 236,75 грн, тому обраний судами вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору, тому доводи касаційної скарги щодо підстав для відмови у вжитті заходів забезпечення позову з огляду на необґрунтованість заявлених позовних вимог є безпідставними.

Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що він неодноразово намагався виконати судове рішення щодо повернення позивачу заборгованості за рахунок іншого майна, вартість якого покриває розмір заборгованості, та що ОСОБА_1 не приймає виконання, є безпідставними та зводяться до переоцінки доказів у справі, що у силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) сформульовано правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень (рішення у справі «Пономарьов проти України»).

Верховний Суд є судом права, а не судом фактів, позбавлений можливості самостійно встановлювати обставини справи, не встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також досліджувати докази справи, змінюючи їх оцінку.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів, касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

У прохальній частині касаційної скарги заявлено клопотання про розгляд справи за участю представників сторін, яке задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Верховний Суд зазначає, що виклик учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з урахуванням встановленої необхідності таких пояснень.

Відповідно до статті 402 ЦПК України Верховний Суд не вбачає необхідності виклику учасників справи для надання пояснень у цій справі, і така необхідність відсутня, тому заявлене відповідачем клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 03 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. М. Ситнік А. І. Грушицький Є. В. Петров