Дата документу 16.02.2024 Справа № 334/6976/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/6976/23 Головуючий у 1-й інстанції Бредіхін Ю.Ю.
Пр. № 22-ц/807/306/24Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2023 року

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року Банк звернувся до суду із з вищезазначеним позовом (а.с. 5-7), в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 23 лютого 2007 року станом на 22 травня 2023 року у розмірі 30516,34 грн., яка складається із: - заборгованості за тілом кредиту у розмірі 23909,46 грн., заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 6606,88 грн., а також судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Бредіхіна Ю.Ю. (а.с. 68).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 74) вказану справу прийнято до провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2023 року (а.с. 77-78) позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку() суму боргу за договором б/н від 23.02.2007 року у розмірі 23909,46 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку () судовий збір у розмірі 2102,91 грн.

В задоволені решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк, як позивач, у своїй апеляційній скарзі (а.с. 80-85) просив скасувати вищезазначене заочне рішення суду першої інстанції у цій справі в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за відсотками у розмірі 6606,88 грн., в іншій частині рішення залишити без змін, судові витрати покласти на відповідача.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 80).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 20 грудня 2023 року (а.с. 97), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с. 98).

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

22 листопада 2023 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах. Так, КСУ визнав неконституційними пункти 1, 5 ч. 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу, які визначають, що малозначними справами є: 1 - справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - тобто, станом на 2023 рік 268400,00 грн.; 5 - справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує 250 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, 671000,00 грн. Зокрема, КСУ зазначив, що установлення у процесуальному законі розміру ціни позову як критерію для віднесення справи до категорії малозначних має бути ґрунтовано на принципові домірності, що зобов?язує державу визначити в Кодексі такий розмір ціни позову, який не буде надмірним для обраної мети та не спотворить розуміння справи як малозначної для особи. Разом з тим, визначені розміри ціни позову як критерії віднесення справи до категорії малозначних у сумах 268400,00 грн. та 671000,00 грн. є не лише значними, а й перевищують установлені в законі розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб та мінімальної заробітної плати. Зокрема, визначений у пункті 1 ч. 6 статті 19 ЦПК розмір ціни позову перевищує 40 мінімальних заробітних плат та дорівнює 8 рокам одержання особою виплат у разі, якщо ці виплати дорівнюватимуть розміру прожиткового мінімуму. За пунктом 5 ціна позову перевищує 100 мінімальних заробітних плат та дорівнює 20 рокам одержання особою виплат у розмірі прожиткового мінімуму. Ці пункти утрачають чинність через 6 місяців із дня ухвалення КСУ цього Рішення, тобто, у травні 2024 року. До того часу Верховній Раді треба привести нормативне регулювання, установлене цими пунктами ЦПК у відповідність до Кон

Відповідач (а.с. 101-102) не скористалася своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку.

Встановлено, що за заявою відповідача вищезазначене заочне рішення судом першої інстанції не переглядалось, в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Банк, як позивач, оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмови у задоволенні його позовних вимог до відповідача про стягнення заборгованості з відсотків за користування кредитом в сумі 6606,88 грн.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку до відповідача про стягнення заборгованості з відсотків за користування кредитом в сумі 6606,88 грн.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення … частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення … частково і ухвалення у відповідній частині нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у стягненні з відповідача заборгованості в частині відсотків за користування кредитом в сумі 6606,88 грн., керувався ст.ст. 141, 258 - 259, 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України та виходив із такого.

Судом встановлено, що відповідач 23.02.2007 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 34).

В подальшому відповідач отримав декілька банківських карток, емітованих позивачем, у тому числі із встановленим кредитним лімітом у розмірі 26000,00 грн. та строком дії останньої за часом виданої картки до листопада 2022 року (а.с. 33).

Згідно із довідкою позивача за заявою відповідача, він отримав декілька банківських карт. Відповідач користувався вказаними грошовими коштами, що підтверджується наданою позивачем випискою. Проте, неналежним чином виконував своє зобов`язання щодо сплати суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у сумі 30516,34 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 23909,46 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 6606,88 грн. В підтвердження цього твердження позивачем надано відповідні розрахунки, складені самим позивачем (а.с. 9-23).

Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У наданих суду документах відсутнє посилання на погодження сторонами істотних умов договору в частині відсотків за користування кредиту, порядку їх нарахування, погашення тощо.

Долучені позивачем Умови складені іноземною мовою та не містять їх перекладу на українську.

Суд першої інстанції не погодився із твердженням позивача про те, що сторони дійсно досягли згоди з усіх істотних умов договору і ним надані відповідні докази, адже навіть зі змісту наданої позивачем виписки вбачається, що позивач при здійснені нарахування відсотків використовував декілька різних процентних ставок, зокрема, 70,00%, 86,40%, 42,00%, 40,80% тощо. При цьому будь-яких пояснень з цього приводу з посиланням на погоджені сторонами умови позивачем не надано.

В самій анкеті-заяві також не вказано ані процентну ставку, ані банківську послугу, оформлену за цією анкетою-заявкою.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд першої інстанції зауважив, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Також суд першої інстанції зауважив, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд доходить до висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Аналогічна правова позиція щодо стягнення непогашеного тіла кредиту, викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 342/180/17.

Таким чином наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту у доведеному позивачем розмірі. В іншій частині позову суд першої інстанції вважав за необхідне відмовити.

Проте, із такими висновками суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість та недоведеність у цій справі позовних вимог Банку до відповідача в оскаржуваній частині в частині заборгованості за вищезазначеним договором сторін у вигляді відсотків за користування кредитом в сумі 6606,88 грн.

Навпаки, суд першої інстанції у цій справі мав виходити в оскаржуваній частині рішення із:

- презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України,) - вищезазначеного договору сторін (копія підписаної відповідачем додатково 15.01.2021 року у встановленому законом порядку заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 35-44) до заяви ОСОБА_1 про відкриття рахунку і надання послуг № б/н від 23.02.2007 року (а.с.34) (ст. 634 ЦК України), підписаного (а.с.44, зворот) сторонами у тому числі в частині умов нарахування та сплати відсотків за користування кредитом за цим договором в разі користування кредитом для картки відповідача «Універсальна» зі строком дії з 23.02.2007 року до 11/22 (а.с.33): процентна ставка - 42% (а.с.35 зворот) і при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних - 84,0% (а.с. 37), оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, відповідач у цій справі зустрічного позову про визнання недійсним вищезазначеного кредитного договору сторін не заявляла взагалі, остання у тому числі в частині умов про відсотки у цій справі не оспорювала взагалі, відповідач кредитними коштами Банку користувалася (виписка про рух коштів по рахунку відповідача надавалась Банком суд першої інстанції до його позову а.с. 24-31), у матеріалах цієї справи відсутнє будь-яке рішення іншого суду в іншій справі про визнання вищезазначеного договору сторін недійним),

- принципу обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України), за змістом якої вищезазначений договір сторін є обов`язковим для виконання його сторонами, у тому числі в частині сплати відсотків у погоджені сторонами розмір, строк та порядок, які відповідач порушив (розрахунок Банку заборгованості відповідача, у тому числі у вигляді відсотків у розмірі 6606,88 грн. (а.с.23, зворот), будь-який контррозрахунок відповідача та належні, допустимі докази протилежного взагалі у матеріалах цієї справи відсутні).

Оскільки, із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-УШ (надалі - Закон №675-УІІІ) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня -2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У ст. 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною (частина 3 статті 11 Закону у № 675-УІІП.

Електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.

Відповідач ОСОБА_1 , яка діє на підставі власного волевиявлення, згідно із ст. 634 ЦК України, підписанням 15.01.2021 року додатково у вищезазначений установлений законом спосіб вищезазначеної заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 35-44) визнала, що вона приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язати, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати. Примірник цієї заяви направляється в особистий кабінет Мигуля Т.В., як клієнта, у Системі «Приват24» (веб-версія). Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та відповідачем суду не надані.

Вищенаведене свідчить про укладення та підписання між Банком та ОСОБА_1 у встановлений законом спосіб вищезазначеного договору, у тому числі в частині умов про відсотки (для карти відповідача «Універсальна» (а.с.33) - 42,0% - а.с.35 зворот, а при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних - 84,0% - а.с.37), , кредитний ліміт якого Банком змінювався (довідка а.с. 32) шляхом проставляння ними електронного цифрового підпису (аналога власноручного підпису - а.с.44, зворот)..

Вищенаведене свідчить про укладення та підписання між Банком та ОСОБА_1 у встановлений законом спосіб вищезазначеного договору, у тому числі в частині умов про відсотки шляхом проставляння ними власноручних підписів (а.с. 44, зворот). За таких обставин, апеляційний суд вважає доведеним з боку Банку у цій справі існування між сторонами вищезазначених договірних зобов`язань та загальної суми боргу 30516,34 грн. (розрахунок: заборгованість за кредитом, стягнута судом першої інстанції рішенням в частині, яка в апеляційному порядку не оскаржується і не переглядається, у розмірі 23909,46 грн. + задоволені апеляційним судом вимоги апеляційної скарги Банку в частині відмови у стягненні заборгованості за кредитом у розмірі 6606,88 грн.).

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити, заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2023 року в оскаржуваній частині в частині відмови Банку у стягненні з відповідача заборгованості з відсотків за користування кредитом в сумі 6606,88 грн. слід скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення (прийняти постанову), стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість з відсотків за користування кредитом в сумі 6606,88 грн.; у зв`язку із чим, заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2023 року змінити в частині загального розміру заборгованості та судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Банку за кредитним договором у цій справі, вказавши останні у розмірі 30516,34 грн. та 3555,64 грн. судового збору (розрахунок: ст. 141 ч. ч.1, 13 ЦПК України судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції у розмірі 2684,00 грн. (а.с. 66) + судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення в частині відмови на суму 871,64 грн. складає в силу вимог ст. 6 ч. 4 ЗУ «Про судовий збір» (якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум) - 871,64 грн.(розрахунок: платіжне доручення про сплату Банком судового збору за апеляційну скаргу як за оскарження всього рішення 4026,00 грн. (а.с.86)* сума відмови Банку 6606,88 грн./заявлено вимог Банком 30516,34 грн.).

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити, що Банк не позбавлений права у подальшому вирішувати питання про повернення йому з бюджету зайво сплаченого судового збору за апеляційну скаргу у цій справі (розрахунок збору 4026,00 грн. - 871,64 грн.) в порядку ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» за результатами розгляду апеляційним судом відповідного клопотання Банку.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2023 року у цій справі в оскаржуваній частині в частині відмови Банку у стягненні з відповідача заборгованості з відсотків за користування кредитом в сумі 6606,88 грн. скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення (прийняти постанову).

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість з відсотків за користування кредитом в сумі 6606,88 грн.

У зв`язку із чим, заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2023 року змінити в частині загального розміру заборгованості та судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () за кредитним договором у цій справі, вказавши останні у розмірі 30516,34 грн. та 3555,64 грн. судового збору.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 16.02.2024 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.