Справа № 242/212/24
Провадження № 2-о/242/15/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року Селидівський міський суду Донецької області у складі: головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Клименко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Селидівської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заяви зазначив, що його дідусь ОСОБА_2 є інвалідом І «Б» групи та потребує у зв`язку з станом здоров`я постійного догляду, а заявник є єдиною особою, яка може такий догляд здійснювати. Просив встановити факт постійного догляду за ОСОБА_2 , інвалідом І «Б» групи, який за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

Заявник в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить суд слухати справу у його відсутність.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином.

Представник заінтересованої особи - орган опіки та піклування Селидівської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просять слухати справу у їх відсутність.

Ухвалою суду від 01.02.2024 р. відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положення ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Статтею 15 Цивільного кодексу України регламентовано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Велика Палата Верховного Суду 18 січня 2024 року у справі 560/17953/21 зазначила, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Щодо підстав встановлення факту, що має юридичне значення, викладених у заяві, а саме встановлення факту догляду заявником за своїм дідом з метою отримання соціальних пільг, а також реалізації прав та обов`язків, визначених Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", суд зауважує наступне.

Згідно зі ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Частиною 3 статті 19 Закону України «Про соціальні послуги» передбачено, що у разі виявлення особи, яка за станом здоров`я не спроможна самостійно прийняти рішення про необхідність надання їй соціальних послуг, заяву про надання соціальних послуг зобов`язані подати законний представник такої особи, орган опіки та піклування або структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчого органу міської ради міст обласного значення, ради об`єднаної територіальної громади.

Викладене вказує на те, що законом передбачено соціальний захист особи, яка потребує догляду, та для цього створені територіальні органи соціального захисту населення.

Крім того, відповідно до листа голови Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 24.01.2024 року, зазначено, що під час правового режиму воєнного стану зросла кількість справ окремого провадження для можливості отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, надання дозволу на перетин кордону, тощо. Тому, судам роз`яснено, що необхідно дотримуватися належного процесуального порядку справ окремого провадження, чіткого визначення правової природи справ окремого провадження, мети встановлення певного юридичного факту й наявності доказів, на підставі яких такий факт встановлюється (ст. 319 ЦПК України).

Таким чином, суд приходить до висновку, що обраний заявником спосіб судового захисту не є належним, оскільки право особи, яка потребує догляду, може бути захищено у спосіб призначення їй опікуна чи надання відповідної соціальної послуги. У разі відмови у такому захисту, заінтересована особа може оскаржити таку відмову в суд та в загальному порядку доводити як потребу в постійному догляді, так і факт його здійснення.

Також суд врахував, що між сторонами або іншим суб`єктом владних повноважень може існувати спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за ним певного соціально-правового статусу для звільнення від призову на військову службу.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України - якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно із ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, та зважаючи на те, що факт, про встановлення якого просить заявник встановлюється в позасудовому порядку вповноваженими установами на підставі поданих на їх розгляд документів, рішення яких може бути оскаржено в передбаченому законом порядку, суд дійшов до висновку про залишення заяви без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 294, 315 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И Л А :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Селидівської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя