справа № 753/7144/23 головуючий у суді І інстанції Коренюк А.М.
провадження № 22-ц/824/27/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І..
за участю секретаряЩавлінського С.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадженняцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 серпня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року позивач в особі АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем 18.07.2011 року був укладений кредитний договір б/н відповідно до «Умов та Правил надання банківських послуг», «Тарифів» шляхом підписанням позичальником Заяви, Анкети-Заяви, підтвердивши ознайомлення із умовами кредитування (публічна пропозиція), за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою (відсотків) річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, що відповідає дії платіжної картки, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів.

Зазначає, що позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 15.04.2023 року загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 38 870 грн. 63 коп., яка складається з наступних складових: заборгованість за тілом кредиту - 31 798 грн. 17 коп. та 7 072 грн. 46 коп. - заборгованість за відсотками, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 серпня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитом в розмірі 38 870,63 грн. та судові витрати 2684,00 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального іпроцесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки його контррозрахункам викладеним у відзиві на позов та не взяв до уваги, що з розрахунку позивача, який надано банком вбачається, що загальна сума коштів внесена на погашення заборгованості клієнтом 254 985, 97 грн., тоді як витрати клієнта, як зазначає банк становлять 38 870,63 грн., а тому вважає, що будь який борг відсутній.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження позивачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

09 листопада 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи предмет спору та ціну позову, а також те, що дана справа не відноситься до тих, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та вимоги заявлені у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у договірних правовідносинах. Так, між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем 18.07.2011 року був укладений кредитний договір б/н відповідно до «Умов та Правил надання банківських послуг», «Тарифів» шляхом підписанням позичальником Заяви, Анкети-Заяви, підтвердивши ознайомлення із умовами кредитування (публічна пропозиція), за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою (відсотків) річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, що відповідає дії платіжної картки, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів.

Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, що підтверджується наданими позивачем доказами (а.с. 4-11, 12, 13, 14, 15, 16-39, 40, 41-42, 50-68).

Судом також встановлено, що відповідач належним чином ознайомлений зі змістом кредитного договору, що засвідчується його особистим підписом, його умови ним не спростовуються.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що як вбачається із Довідки про зміну умов кредитування, відповідачу упродовж з 23.05.2016 року по 26.12.2022 року змінювався кредитний ліміт (а.с. 12), й у період дії кредитного договору діяли 2 (дві) кредитні картки з різними термінами дії (а.с.13), що вказує на його цілковиту обізнаність про погоджені Умови та Правила кредитування, його згоду із такими умовами, а тому доводи на спростування вимог позивача про необґрунтованість розрахунку заборгованості з підстав його непогодження (не підписання) умов кредитування, не заслуговують на увагу. При цьому, суд першої інстанції взяв до уваги, що позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується розгорнутим розрахунком заборгованості, рухом коштів по рахунку позичальника (а.с.4-11, 12, 13, 14, 15, 16-39, 40, 41-42, 50-68), проте відповідач не належним чином виконує умови договору, який як позичальник зобов`язувався своєчасно сплачувати проценти на користування кредитом, дотримуватися графіку повернення кредитних коштів, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно кредитного договору, й погасити всю суму кредиту у визначений договором строк. Суд вважав встановленим, що відповідач відповідно до умов Кредитного договору засвідчив, що всі умови кредитного договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати. Позивачем на виконання умов кредитного договору надсилалися боржнику рекомендовані листи з повідомленням про вручення щодо існуючої заборгованості й необхідністю погасити вказаний борг, проте дані повідомлення відповідачем залишено без уваги та виконання, а сума боргу залишилась незмінною.

При перевірці висновків суду першої інстанції, у контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З матеріалів справи вбачається, що підписана відповідачем анкета-заява від 18.07.2011 року не містить умов договору щодо сплати відсотків та їх розміру. Натомість подані до суду позивачем Витяг з Тарифів, на які банк посилається, як на умови договору, не підписані відповідачем.

Отже, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження тих обставин, що саме надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування є не обгрунтованим, а рішення суду у частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 7 072,46 грн. не законним та безпідставним.

При цьому, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції за встановлених обставин помилково не було застосовано висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року, на чому наполягав відповідач у відзиві, та стягнуто відсотки, які не було погоджено між сторонами.

Поряд з цим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, і він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів (тіла кредиту), оскільки вони повністю відповідають правовій позиції, що міститься в Постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Таким чином, апеляційний суд погоджується з тим, що позивачем обґрунтовано зазначено про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за тілом кредиту і висновки суду першої інстанції в цій частині є цілком законними.

При цьому, апеляційний суд критично оцінює доводи апелянта стосовно відсутності будь-якої заборгованості та не приймає до уваги поданий відповідачем контррозрахунок, оскільки розмір коштів 38 870,63 грн. (борг), лише які як вважає позивач ним було використано спростовуються випискою про рух коштів, що надана банком до матеріалів справи. При цьому, апелянтом не подано доказів, що 254 985, 97 грн., які як зазначає останній ним було повернуто банку, було сплачено помилково, на погашення неіснуючої заборгованості.

Поряд з цим, оскільки апеляційним судом встановлено, що нарахування відповідачу відсотків за користування коштами є незаконним і безпідставним, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно поданого розрахунку, позивачем було безпідставно списано на погашення відсотків 19 924,88 грн. (а.с.11 зв.), тоді як вказані кошти повинні були бути зараховані на списання заборгованості по тілу кредиту.

Отже, заборгованість за тілом кредиту утворювалась, у тому числі, у зв`язку із списанням банком з рахунку процентів.

З поданого банком розрахунку (а.с.4-11) вбачається, що грошові кошти в сумі 19 924,88 грн., які вносились відповідачем на рахунок у період з 06.01.2017 по15.04.2023 року, зараховувались банком на погашення процентів, які не були обумовлені сторонами кредитного договору, а тому апеляційний суд вважає, що були протиправно зараховані на погашення процентів.

У зв`язку з чим, апеляційний суд вважає за необхідне віднести суму сплачених відповідачем процентів на погашення розміру боргу за тілом кредиту, який складає 31 798,17 грн. (тіло кредиту) - 19 924,88 грн., (сплачені відповідачем грошові кошти, які були протиправно зараховані позивачем на погашення не обумовлених процентів) = 11 873,29 грн.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскільки кошти в сумі 19 924,88 грн., нараховані АТ «Приватбанк» в якості процентів та неправомірно зараховані на погашення не передбачених умовами договору процентів, розмір заборгованості за тілом кредиту, що підлягає стягненню повинен становити 11 873,29 грн.

А відтак, колегія суддів, вважає доводи апелянта в цій частині такими, що заслуговують на увагу, є обґрунтованими та доведеними.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі ґрунтується на вимогах закону, а висновки суду лише частково відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову частково.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат, сплачених сторонами пропорційно до задоволених вимог.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач звільнений від сплати судового збору, а отже витрати позивача слід компенсувати за рахунок держави.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково (на 30,55 %), тому на користь позивача підлягає відшкодуванню з держави судовий збір за подання позову до суду першої інстанції у розмірі 819,85 грн. Поряд з цим, у зв`язку із задоволенням частково апеляційної скарги з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 229,94 грн.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» шляхом проведення взаємозарахування слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 410,09 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 серпня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 серпня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, МФО 305299) заборгованість за тілом кредиту у розмірі 11 873 ( одинадцять тисяч вісімсот сімдесят три) грн. 29 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, МФО 305299) на користь держави судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 410,09 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф.Лапчевська

Г.І.Мостова