Справа № 128/3335/24
УХВАЛА

19 вересня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л.П., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів в сумі 34416674,00 грн., яка складається з 2131256 грн. сума основного боргу, 31110031 грн. відсотки, 1175387 грн. інфляційні втрати.

18.09.2024 позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту 18 земельних ділянок, що належать відповідачу ОСОБА_2 на праві власності, а також шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 , реєстраторам, нотаріуса та іншим особам, що уповноважені на вчинення реєстраційних дій щодо об`єктів нерухомого майна, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цих об`єктів нерухомого майна.

Заява обґрунтована тим, що між сторонами укладено догвір позики та договір іпотеки. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики, утворилася заборгованість, загальний розмір якої становить 34 416674,00 грн.. Відповідно до Інформації з Державного реєстру №386698054 від 12.07.2024 відображено також чотири земельні ділянки, які вже не є власністю відповідача, але щодо яких досі зареєстрована іпотека (іпотекодавець ОСОБА_2 , іпотекодержатель ОСОБА_1 ), зокрема, це земельні ділянки з кадастровими номерами: :09:001:0267 площею 0,0279 га, :09:001:0268 площею 0,062 га, :09:001:0269 площею 0,0755 га, :09:001:0270 площею 0,0427 га. Вказані земельні ділянки були утворені внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0126 самим позивачем. Вказана земельна ділянка перебувала в іпотеці відповідно до договору іпотеки від 12.12.2017 зі змінами від 16.08.2019, від 28.12.2020. враховуючи те, що відповідач не повернув суму позики, позивач 24.12.2023 здійснив реєстрацію на себе права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :09:001:0126. В подальшому саме цю земельну ділянку позивач поділив на чотири нові ділянки, які відображаються у інформаційних довідках відповідача, оскільки позивач не реєстрував припинення іпотеки. Вартість цієї ділянки (та, відповідно, чотирьох утворених з неї ділянок) була відрахована від суми боргу. Вказані ділянки не є власністю відповідача, хоча й відображені у інформаційній довідці. Ціна позову вже зменшена на їх вартість. Таким чином, відповідач є власником земельних ділянок з кадастровими номерами: :09:001:0210 площею 0,0185 га, :01:003:0494 площею 0,0165 га, :01:003:0492 площею 0,0026 га, :01:003:0475 площею 0,0205 га, :01:003:0474 площею 0,0114 га, :01:003:0473 площею 0,0017 га, :01:003:0471 площею 0,0116 га, :01:003:0470 площею 0,0118 га, :01:003:0469 площею 0,0146 га, :01:003:0461 площею 0,1050 га, :01:003:0462 площею 0,0621 га, :01:003:0460 площею 0,1438 га, :01:003:0418 площею 0,0824 га, :01:003:0383 площею 0,0003 га, :01:003:0378 площею 0,2217 га, :01:003:0373 площею 0,0601 га, :09:001:0176 площею 0,0218 га, :02:001:0065 площею 0,21 га. Загальна вартість вказаних земельних ділянок становить 11 358345,00 грн.. Враховуючи тривале невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань існує ризик, що за час розгляду справи відповідач може перереєструвати свої земельні ділянки на інших осіб з метою недопущення звернення на них стягнення.

Окрім того, заявником ОСОБА_1 запропоновано зустрічне забезпечення шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в сумі 15140,00 грн., яка відповідає максимальному розміру судового збору та забезпечить відповідачу, в разі визнання судом вимог позивача необгрунтованими, можливість звернутися до суду для захисту своїх прав, витративши ці кошти на сплату судового збору.

За змістом положень статей 149, 150 ЦПК забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Види забезпечення позову мають бути сумірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до змісту пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 4 указаної постанови, суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні такої відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець, відповідно до закону.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також врахувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після перед`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі №640/13156/18 (провадження №61-7314св19) зазначив, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Вжиття заходів забезпечення позову обумовлено ризиками, що можуть виникнути при виконанні рішення суду в разі ухвалення такого на користь позивача.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Процесуальний закон передбачає право особи у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову подати до суду заяву про забезпечення позову, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Водночас заява позивача про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою, адже ставлячи вимогу про накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно (18 земельних ділянок та більша частина з нихх перебуває в іпотеці у третіх осіб), загальна вартість яких, відповідно до висновку про ринкову вартість земельних ділянок становм на 26.07.2024 становить 11358345 грн., при тому, що сума основного боргу за договором позики становить 2121256 грн., заявником не викладено обставин та необгрунтовано необхідності накладення арешту на всі належні відповідачу земельні ділянки. Тобто, суд вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на 18 земельних ділянок не буде співмірним із заявленими позовними вимогами.

Отже, заявником не зазначено доказів на підтвердження своїх вимог, а також не обґрунтовано у своїй заяві, що невжиття заходів забезпечення позову, про які просить заявник, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду за наслідками розгляду у майбутньому позову, заявником не наведено жодного обґрунтування з посиланням на конкретні обставини, з якими пов`язувалося б утруднення чи невиконання майбутнього рішення суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необгрунтованою, заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, тому у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 152, 153, 260, 353 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.П. Шевчук