ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2792/24 Справа № 2/523/1024/12 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У.М. Суддя у 2-й інстанції - Лопатіна М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Лопатіної М.Ю.,

суддів: - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

за участю секретаря - Ніколиної А.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність головного державного виконавця Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Склярова Дмитра Володимировича при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/523/1024/12, виданого 28 грудня 2021 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И Л А:

Описова частина.

Короткій зміст вимог скарги.

В червні 2023 року ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Коробка Д.В., звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність головного державного виконавця Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Склярова Д. В.

Скарга мотивована тим, що на виконанні Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) знаходиться судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей на підставі виконавчого листа № 2/523/1024/12, виданого 28 грудня 2021 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області. З огляду на вимоги пункту 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», заявник вважає, що державний виконавець допускає бездіяльність, оскільки вчинення виконавчих дій мало бути зупинено, так як стягувач ОСОБА_2 є громадянкою держави-агресора - Російської Федерації, куди переїхала на постійне проживання. При цьому, про зазначені обставини він повідомив державного виконавця заявою від 14 листопада 2023 року, до якої додав необхідні докази громадянства стягувача. Крім того, ОСОБА_1 посилався на те, що неправомірно не вирішив питання щодо зупинення вчинення виконавчих дій, державний виконавець 10 серпня 2022 року виніс постанову про встановлення тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України.

Заявник просив визнати протиправною та незаконною бездіяльність державного виконавця щодо зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 та визнати протиправною та незаконною постанову державного виконавця від 10 серпня 2022 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, винесену у зазначеному виконавчому провадженні та скасувати її.

Короткій зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність головного державного виконавця Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Склярова Д. В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/523/1024/12, виданого 28 грудня 2021 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що незупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 державним виконавцем, а також прийнята ним постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України від 10 серпня 2022 року є правомірними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу суду і постановити нову, якою задовольнити скаргу в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги заявник зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на зібрані у справі докази того, що стягувач ОСОБА_2 є громадянкою Російської Федерації, де зареєстрована і проживає, а тому є підстави для визнання бездіяльності державного виконавця протиправною та незаконною щодо відмови у зупиненні виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 на підставі пункту 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» та для визнання протиправною та незаконною постанови державного виконавця від 10 серпня 2022 року про встановлення його тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Доводи і заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу заінтересована особа ОСОБА_2 , через свого представника - адвоката Максимчука С.П., посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції вимогам законності та обґрунтованості, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу місцевого суду - без змін.

Інші учасники справи своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Мотивувальна частина.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права.

Однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Зазначене конституційне положення закріплене у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення згідно з Рішенням Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі №1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до частини 1 статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Так, 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який діє на даний час.

Згідно з пунктом 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, зупиняється вчинення виконавчих дій, забороняється заміна стягувачів у виконавчих діях, стягувачами за якими є Російська Федерація або такі особи: громадяни Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства, відмінного від законодавства України, серед кінцевих бенефіціарних власників, членів або учасників (акціонерів) яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації.

Зазначене обмеження не застосовується до громадян Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах, та юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до закону України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером) яких є виключно громадяни Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах, або виключно громадяни України та громадяни Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах.

Встановлено, що в провадженні Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) знаходиться відкрите 02 лютого 2022 року виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання рішення Київського районного суду м. Донецька від 06 березня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей на підставі виконавчого листа № 2/523/1024/12, виданого 28 грудня 2021 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

Зі змісту постанови головного державного виконавця Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Склярова Д.В. від 10 серпня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилась станом на 31 липня 2022 року у сумі 450369,50 грн. за виконавчим листом 2/523/1024/12, 6/185/780/21, виданим 28 грудня 2021 року. (а.с.5)

Згідно розрахунку, виконаного головним державним виконавцем Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ашумовим Т.Е. 07 вересня 2023 року, заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 за виконавчим листом 2/523/1024/12, 6/185/780/21, виданим 28 грудня 2021 року, за період з 09 лютого 2012 року по 31 серпня 2023 року складає 528 337,46 грн.(а.с.81-83)

Матеріали справи містять копію паспорта громадянина України, серії НОМЕР_1 , виданого 23 лютого 2006 року Авдіївським МВ УМВС України в Донецькій області на ім`я ОСОБА_2 (а.с.87-88).

Згідно листа Державної міграційної служби України, паспорт громадянина України, серії НОМЕР_1 є діючим. Інформація про недійсність вказаного паспорта у встановленому законодавством порядку до територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС не надходила (а.с.90).

Згідно вимог ст.1 Закону України «Про громадянство України», громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

За вимогами ч. 2 Закону України «Про громадянство України», законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах: 1) єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України; 2) запобігання виникненню випадків безгромадянства; 3) неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; 4) визнання права громадянина України на зміну громадянства; 5) неможливості автоматичного набуття громадянства України іноземцем чи особою без громадянства внаслідок укладення шлюбу з громадянином України або набуття громадянства України його дружиною (чоловіком) та автоматичного припинення громадянства України одним з подружжя внаслідок припинення шлюбу або припинення громадянства України другим з подружжя; 6) рівності перед законом громадян України незалежно від підстав, порядку і моменту набуття ними громадянства України; 7) збереження громадянства України незалежно від місця проживання громадянина України.

Враховуючи наведені норми закону, є обґрунтованою позиція державного виконавця, який продовжує вчинення виконавчих дій та не зупиняє виконавче провадження № НОМЕР_2 на підставі пункту 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», оскільки устягувача ОСОБА_2 наявний діючий паспорт громадянина України, тому у правових відносинах з Україною вона визнається лише громадянином України.

З огляду на викладене, суд першої обґрунтовано визнав правомірною бездіяльність державного виконавця щодо незупинення виконавчого провадження № НОМЕР_2. При цьому суд дійшов вірного висновку про відсутність беззаперечних доказів набуття стягувачем ОСОБА_2 громадянства Російської Федерації. Водночас, копія паспорта громадянина Російської Федерації на ім`я ОСОБА_2 не може бути прийнята судом до уваги, оскільки оригіналу цього паспорту і інших доказів його отримання стягувачем суду не надано.

Крім того, зі змісту пункту 1 частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», вбачається, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Отже, також вірним є висновок місцевого суду, що оскаржувана заявником постанова державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України від 10 серпня 2022 року винесена правомірно у відповідності до вимог закону, оскільки заявник має заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що бездіяльність щодо незупинення виконавчого провадження та оскаржувана постанова головного державного виконавця Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Склярова Д. В. при примусовому виконанні рішення Київського районного суду м. Донецька від 06 березня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей на підставі виконавчого листа № 2/523/1024/12, виданого 28 грудня 2021 року, вчинені відповідно до закону та в межах повноважень, а тому місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, які були предметом дослідження в суді першої інстанції та яким надана належна правова оцінка.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Повне судове рішення складено 16 лютого 2024 року.

Судді: