Житомирський апеляційний суд
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Борисюка Р.М.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №295/10733/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про стягнення матеріальної і моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Стрілецької О.В. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області майнову шкоду, завдану йому внаслідок відмови надати послуги, а також неякісного надання послуг, в розмірі 5000,00 грн та 250 000,00 грн моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що у зв`язку з порушенням його прав Муніципальною інспекцією ЖМР він неодноразово звертався до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області із заявами/скаргами та просив надати послуги у відповідності до ЗУ «Про поліцію». Вказує, що ухвалою слідчого судді від 01.05.2023 його скаргу задоволено, зобов`язано посадових осіб Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області внести відомості про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 21.04.2023. Зазначає, що умисними діями уповноважених працівників поліції, які виразились в невнесенні відомостей про злочин за його заявою, йому відповідачем не надані якісні послуги передбачені ЗУ «Про поліцію», внаслідок чого йому завдано матеріальну та моральну шкоду. Вказує, що матеріальна шкода полягає в транспортних витратах на неодноразові поїздки з місця проживання м. Звягеля до м. Житомира в розмірі 5 000,00 грн., в тому числі 955 грн., що заблоковано на його рахунку. Зазначає, що моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 250 000 грн є мінімальною компенсацією за перенесені позивачем душевні страждання. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не враховано резолюцію Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», рішення Конституційного Суду України у справі №1-12/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», ст. 633 ЦК України, рішення Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17, описової частини його позовної заяви та розрахунку матеріальної шкоди. Вказує, що судом першої інстанції не правильно тлумачено поняття матеріальної та моральної шкоди. Зазначає, що судом першої інстанції не досліджено докази подані ним та не враховано позиції міжнародного права і національного законодавства. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

15 січня 2024 року на адресу суду від ГУ Національної поліції в Житомирській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2023 року залишити без змін. Зазначає, що позивачем в апеляційній скарзі ставиться вимога про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 955 грн за понесені начебто прямі збитки у вигляді арешту коштів на картковому рахунку та витрати на вирішення судових та паперових тяганин, при цьому зауважує, що в апеляційній скарзі відсутнє обґрунтування наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями ГУНП в Житомирській області та понесеними позивачем витратами. Вказує, що до позовної заяви не долучено будь-яких належних та допустимих доказів щодо понесення вищевказаних витрат чи неминучості їх понесення позивачем. Зазначає, що посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що моральну шкоду йому слід обраховувати виходячи із розміру мінімальної заробітної плати є помилковим, оскільки позивач під слідством чи судом не перебував, постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу була складена в день, який інспектором вказано як день фіксації правопорушення позивача, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Вказує, що ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди внаслідок бездіяльності службових осіб ГУНП в Житомирській області щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви, вважаючи зазначену бездіяльність незаконною з огляду на ухвалу слідчого судді, проте звертає увагу на те, що доводи ОСОБА_1 у позовній заяві щодо завдання йому шкоди не підтверджено належними та допустимими доказами, які б свідчили, що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування такої шкоди. Стверджує, що з подачею позовної заяви позивач подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, а тому твердження про те, що судом першої інстанції проведено розгляд справи без виклику сторін, чим порушено його права є безпідставними.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.04.2023 ОСОБА_1 звернувся до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області із заявою про вчинення відносно нього злочину працівниками Муніципальної інспекції Житомирської міської ради.

21.04.2023 ОСОБА_1 видано талон-повідомлення Єдиного обліку №7 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення відповідно до якого, його скарга зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі за №14565.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 01.05.2023 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано посадових осіб Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості по повідомленню ОСОБА_1 про вчинене кримінальне правопорушення, яке було зареєстровано за №14565 від 21.04.2023 в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, надати скаржнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

05.05.2023 на виконання ухвали слідчого судді від 01.05.2023 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 та розпочато кримінальне провадження №0000536.

З копії заяв від 24.02.2023 та від 07.03.2023, вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області про реєстрацію кримінальних проваджень, які є майже ідентичними за змістом і суттю.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 звертався до керівника АТ «Райффайзен Банк» із заявою, в якій просив розблокувати заблокований внаслідок неправомірних дій Муніципальної інспекції Житомирської міської ради рахунок.

13.01.2023 старшим державним виконавцем Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області в межах виконавчого провадження №70738466 з виконання постанови №РАП830137680, виданої 18.10.2022 Муніципальною інспекцією Житомирської міської ради, накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться на відкритих рахунках.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено неправомірних дій з боку працівників Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, які призвели до заподіяння збитків позивачу і які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди на підставі статей 1173, 1174, 1176 ЦК України.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставістатті 1174 ЦК України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини цієї особи.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження №12-199гс18) зроблений висновок, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеня зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що матеріали справи не містять доказів, із яких би вбачалося, що позивачем у встановленому законодавством порядку (шляхом подання скарг на рішення, дії чи бездіяльність) оскаржувалася бездіяльність посадових осіб Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, відтак у суду відсутні підстави для висновку про доведеність відповідних тверджень позивача.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подані позивачем до матеріалів справи, з метою доведення бездіяльності посадових осіб Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, копії листів адресованих Головному управління Національної поліції в Житомирській області, не є належними та допустимими доказами, у відповідності до положень ст. 77, 78 ЦПК України бездіяльності посадових осіб Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області при розгляді заяв ОСОБА_1 .

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Ними передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є необхідною, однак не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які підлягають доведенню у відповідних спорах. Підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17 (провадження №12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2021 року у справі №227/3052/19 (провадження №61-22337св19) зроблено висновок, що: «суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2019 року у справі №686/20079/18 (провадження №61-5360св19) зазначено, що: «відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про недоведеність позивачем факту заподіяння відповідачами йому шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між прийняттям постанови про закриття кримінального провадження та настанням шкоди. Сам по собі факт, що прийняте слідчим поліції у порядку КПК України процесуальне рішення про закриття кримінального провадження було скасоване судом, не свідчить про наявність вини, заподіяння шкоди позивачу, а також про причинний зв`язок із заподіяною майновою та моральною шкодою».

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі №197/1330/14-ц вказано, що «причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову».

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із наведеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивачем ОСОБА_1 не доведено факту нанесення йому шкоди саме посадовими особами Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, незаконності дій/бездіяльності посадових осіб Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області та причинного зв`язку між незаконними діями/бездіяльністю посадових осіб Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, та шкодою, про відшкодування якої заявлено позов (5000 грн транспортних витрат та 955 грн на заблокованих рахунках), а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про не доведеність позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Крім того, колегія суддів вважає також правильними твердження суду першої інстанції про відсутність правових підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями службової (посадової) особи органу державної влади, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Під час розгляду цієї справи, не встановлено факту заподіяння позивачу моральної шкоди. За встановленими фактичними обставинами, сам факт винесення слідчим суддею ухвали про зобов`язання посадових осіб Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості по повідомленню ОСОБА_1 про вчинене кримінальне правопорушення, яке було зареєстровано за №14565 від 21.04.2023 в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та надати скаржнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, є не достатнім для застосування наслідків цивільно-правового делікту.

Не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а має значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів, для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою. Отже, саме по собі постановлення слідчим суддею ухвали не є підставою для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності та відшкодування шкоди, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17.01.2020 у справі №638/11414/18.

Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які рішення судів, щодо визнання дій відповідача неправомірними, які були прийняті за відповідною заявою скаржника.

Також суд першої інстанції правильно вважав, що не підлягають застосування до спірних правовідносин положення ст. 1177 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживача», якими позивач обгрунтовував позовні вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, про те, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому діями чи бездіяльністю відповідача майнової та моральної шкоди, а також доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між такими діями/бездіяльністю і завданою шкодою.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги проте, що судом першої інстанції проведено розгляд справи без виклику сторін, чим порушені його права для всебічного та об`єктивного розгляду позовної заяви з огляду на наступне.

Позовну заяву до суду першої інстанції ОСОБА_1 подав 11 вересня 2023 року. В додатках до позовної заяви ОСОБА_1 зазначив клопотання про розгляд справи без участі позивача.

Так, із змісту клопотання адресованому Богунському районному суду м. Житомира від 11 серпня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 просив провести судові засідання без його участі у зв`язку з власними обставинами та неможливістю прибути на засідання.

Ухвалою Богунському районному суду м. Житомира від 11 серпня 2023 року відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 . Розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено, що вони можуть заявляти клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Клопотання про такий розгляд відповідачі мають подати в строк для подання відзиву, а позивач - не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Супровідним листом Богунського районного суду м. Житомира від 02 жовтня 2023 року, копія вказаної ухвали була направлена для відома ОСОБА_1 та отримана ним 17 жовтня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.

19 жовтня 2023 року Головне управління Національної поліції в Житомирській області направило на адресу ОСОБА_1 відзив на позовну заяву. Зазначена обставина підтверджується фіскальним чеком №55.

Між тим, у встановлений строк в ухвалі суду першої інстанції ОСОБА_1 не подав клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

За наведених обставин, суд першої інстанції не порушив норми ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді