КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-з/824/295/2024
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2024 року місто Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.
суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.
розглянув у порядку письмового провадження заяву представника позивача ОСОБА_1 - Назарова Романа Юрійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Усатової І.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -
У листопаді 2020 року позивач звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь:
витрати на проведення будівельно-технічної експертизи у розмірі 6437 грн.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 січня 2024 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 83602,09 грн., витрати за проведення експертизи у розмірі 6437 грн., моральну шкоду у розмірі 10000 грн. та витрати по сплату судового збору у розмірі 2340,05 грн.

26 січня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив ухвалити додаткове рішення по справі, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу, які понесені в суді першої та апеляційної інстанції в загальному розмірі 28200 грн.

В обґрунтування вимог заяви посилався на те, що заява про подання доказів у строк, передбачений ч.8 ст.141 ЦПК України зроблена ним, як представником позивача, як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі.

Вказував, що 14 серпня 2020 року між позивачем на ним було укладено договір про надання правової допомоги та додаткову угоду №1 до договору, відповідно до яких ним, як адвокатом здійснювалося представництво інтересів позивача у даній справі.

Зазначав, що 26 січня 2024 року на виконання умов договору та додаткової угоди №1 до договору було складено та підписано акт приймання-передачі наданої правової допомоги.

06 лютого 2024 року від представника відповідача до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, в якому остання просила у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити. Посилалася на те, що позивач пропустив строк для подання доказів понесених витрат. Вважає, що заявлений представником позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим на їх виконання, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) зазначенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вказувала, що представником позивача не надано жодного документу про фактично понесені позивачем витрати як то банківську квитанцію про оплату послуг, прибутковий касовий ордер тощо. Зазначала, що відповідач на утриманні має малолітню дитину, з початком війни фактично втратив заробітки. Такий фінансовий тягар як сплати адвокатських послуг для нього є непомірно важким і може поставити сім`ю у скрутне фінансове становище та вплинути на права малолітньої дитини.

Частиною 3 ст.270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Оскільки, постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2024 року винесено у порядку письмового провадження, а відтак заява про ухвалення додаткового рішення підлягає розгляду у порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи заяви, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п'ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц,постановахВерховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановахОб'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами першою, другою, третьою статті 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст.182 ЦПК України).

Аналіз вищезазначених процесуальних норм дає підстави для висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві представник позивача зазначив, що у зв`язку з тим, що не можна передбачити розмір судових витрат на правову допомогу, а тому вказав орієнтовний розмір судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги у розмірі 10000 грн. Також відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України заявив, що детальний опис робіт (наданих послуг), часу витраченого на їх надання та докази здійснення оплати цих послуг будуть надані після ухвалення рішення по суті позовних вимог для вирішення питання про їх розподіл.

З протоколу судового засідання суду першої інстанції від 13 грудня 2022 року вбачається, що в судовому засіданні брав участь представник позивача Назаров Р.Ю. , однак останнім не було заявлено до закінчення судових дебатів про те, що ним протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду будуть подані докази про розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Матеріали справи також не містять доказів того, що представник позивача Назаров Р.Ю. протягом п'яти днів після ухвалення рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року подав до суду першої інстанції докази понесення витрат на правову допомогу в суді першої інстанції.

07 червня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року, в якій вказував на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції розмір судових витрат, пов`язаних із наданням позивачу правової допомоги склали 15000 грн. Зазначив, що орієнтовний розмір судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із наданням йому правової допомоги в суді апеляційної інстанції становить 10000 грн. Також відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України заявив, що детальний опис робіт (наданих послуг), часу витраченого на їх надання та докази здійснення оплати цих послуг будуть надані після ухвалення рішення по суті розгляду судом апеляційної інстанції апеляційної скарги для вирішення питання про їх розподіл.

26 січня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив ухвалити додаткове рішення по справі, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу, які понесені в суді першої та апеляційної інстанції в загальному розмірі 28200 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції та їх відшкодування представником позивача ОСОБА_1 до заяви надано копії: договору про надання правової допомоги від 14 серпня 2020 року; додаткової угоди №1 до договору від 14 серпня 2020 року; акту №1 приймання-передачі наданої правової допомоги від 26 січня 2024 року.

Згідно акту №1 приймання-передачі наданої правової допомоги від 26 січня 2024 року адвокатом Назаровим Р.Ю. надало ОСОБА_1 правові послуги із представлення, захисту та поновлення його прав у справі №760/23951/20, а саме:

проведення правового аналізу спірних правовідносин; збір доказів; складання та подання позовної заяви до суду, складання інших заяв по суті (відповідь на відзив ОСОБА_3 ) та процесуальних документів під час розгляду справи в суді першої інстанції (клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, заява про виклик свідка) 10500 грн.;

представництво адвокатом інтересів клієнта в судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції (22 червня 2022 року, 06 вересня 2022 року, 13 грудня 2022 року) - 4500 грн.;

проведення правового аналізу рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13.12.2022 року; складання апеляційної скарги та формування додатків до неї; подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду - 8500 грн.;

складання та надання клопотання про зменшення витрат па оплату правничої допомоги адвоката - 1700 грн.;

додаткова винагорода «гонорар успіху» згідно п.5 додаткової угоди - 3000 грн.

Разом надано послуг на суму 28200 грн.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення в частині відшкодування витрат на правову допомогу понесених в суді першої інстанції у розмірі 15000 грн. задоволенню не підлягають, оскільки представником позивача докази понесених витрат на правову допомогу в суді першої інстанції подані 26 січня 2024 року разом з поданням до суду апеляційної інстанції заяви про ухвалення додаткового рішення. Тобто, докази понесених витрат на правову допомогу в суді першої інстанції у строк визначений ч.8 ст.141 ЦПК Українипредставник позивача до Солом`янського районного суду міста Києва не подавав.

Крім того, представником позивача ОСОБА_1 не було подано заяву про поновлення пропущеного процесуального строку на подання доказів понесених витрат.

Вирішуючи заяву в частині стягнення витрат на правову допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, колегія суддів виходить до висновку, що зазначений представником позивача у заяві про ухвалення додаткового рішення розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції - 13200 грн. є завищеним, неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Гонорар успіху як сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат. За наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19)).

Колегія суддів звертає увагу на те, що дана категорія справ про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири є нескладною та не потребує великої кількості часу для її вивчення та формування правової позиції.

Беручи до уваги складність справи, обсяг та час необхідний для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу позивачу ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, необхідність процесуальних дій сторони позивача ОСОБА_1 , обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, колегія суддів дійшла висновку про доведеність понесених стороною позивача в суді апеляційної інстанції витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн., які понесені у суді апеляційної інстанції, суд вважає співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді апеляційної інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору та доведеними.

При цьому, колегія суддів врахувала заперечення відповідача, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодуванняправової допомоги.

З огляду на вищевикладене,колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесенівитрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 7000 грн.

Керуючись ст.ст.268, 270, 382-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Заявупредставника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задовольнитичастково.

Ухвалити додаткове рішення наступного змісту.

У стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 витрати на професійну правничу допомогу понесені у суді апеляційної інстанції у розмірі 7000 грн.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: