Провадження № 4-с/947/11/24
УХВАЛА

01.02.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Луняченка В.О. ,

За участю

Представника заявника адвоката Костюк В.О.

Представника Департаменту державної виконавчої служби Дмитренко О.Ю.

Розглянувши скаргу ОСОБА_1 на незаконність дій посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заінтересована особа Акціонерне товариство «УКРСИББАНК», та зняття арешту -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 25.12.2023 , в інтересах ОСОБА_1 звернувся його представник ОСОБА_2 , із скаргою на незаконність дій посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заінтересована особа Акціонерне товариство « УКРСИББАНК», та зняття арешту з всього нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_1 , який накладений постановою від 23.11.2012 в рамках виконавчого провадження №35368713 з примусового виконання виконавчого листа №2-4436/11 виданого13.09.2012 Гагарінським районним судом м. Севастополя.

Як встановлено судом згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек та єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта наявна постанова від 23.11.2012 про арешт майні боржника ОСОБА_1 , яка винесена відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в рамках виконавчого провадження №35368713 з примусового виконання виконавчого листа №2-4436/11 виданого13.09.2012 Гагарінським районним судом м. Севастополя.

Водночас відповідно до наявної інформації 14.12.2015 постановою державного виконавця в рамках виконавчого провадження №35368713 з примусового виконання виконавчого листа №2-4436/11 виданого13.09.2012 Гагарінським районним судом м. Севастополя у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження « ( в редакції чинної на момент винесення вказаної постанови ) виконавчий лист було повернуто стягувачу. Будь яких інших відомостей щодо наявності повторного звернення стягувача на виконання вказаного виконавчого листа, видачі дубліката виконавчого листа , не має.

Від Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України було подано заперечення проти задоволення скарги яке було підтримано представником у судовому засіданні з урахуванням того що відсутні будь яки підстави для визначення незаконними дій посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України враховуючи що на момент повернення виконавчого листа стягувачу відповідно до Закону у державного виконавця була відсутня можливість скасування арешту, а на сьогодення законодавець не визначив право посадових осіб самостійно скасовувати арешти по виконавчим провадженням яке знищені внаслідок спливу відповідного терміну.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом

1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Чинна на дату винесення постанов про повернення виконавчого документу стягувачу редакція Закону України "Про виконавче провадження" (п.2 ч.2 ст. 47) передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 13 липня 2022 року у справі N 2/0301/806/11

« повернення виконавчого документа стягувачу на підставі статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Водночас, спір у справі, що переглядається, виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державними виконавцями, які здійснювали виконавчі дії у виконавчих провадженнях N N 33766282 та 47068333 на стадії їх завершення під час повернення виконавчих документів стягувачу у 2014 та 2016 роках.

За таких обставин, стаття 50 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) не є тим законом, який регулює спірні правовідносини, на що суд апеляційної інстанції вірно звернув увагу, скасувавши як незаконну ухвалу суду першої інстанції.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження", щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України "Про виконавче провадження" щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню.

Крім того, Верховний Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все майно ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку повернення його стягувачу.

При цьому суд апеляційної інстанції підставно врахував те, що наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном».

Суд враховуючи обставини накладення арешту, та факт наявність протягом тривалого часу (майже 12 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача,що є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, приходить до висновку що скарга підлягає частковому замовленню у вигляді зняття арешт та заборону відчуження з всього нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) який накладений постановою від 23.11.2012 в рамках виконавчого провадження №35368713 з примусового виконання виконавчого листа №2-4436/11 виданого13.09.2012 Гагарінським районним судом м. Севастополя.

Водночас суд вважає що накладений посадовими особами державної виконавчої служби згідно діючого законодавство може бути скасовано постановою державної виконавчої служби за рішенням суду, вважає за необхідне визначити порядок виконання ухвали , зазначивши що ухвала, після набрання законної сили, є підставою для уповноваженої особи Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції ( ) зняти арешт з нерухомого майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження , які накладені постановою 23.11.2012 в рамках виконавчого провадження №35368713 з примусового виконання виконавчого листа №2-4436/11 виданого13.09.2012 Гагарінським районним судом м. Севастополя.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 353,354,447-451 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково скаргу ОСОБА_1 на незаконність дій посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заінтересована особа Акціонерне товариство « УКРСИББАНК», та зняття арешту.

Зняти арешт та заборону відчуження з всього нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) який накладений постановою від 23.11.2012 в рамках виконавчого провадження №35368713 з примусового виконання виконавчого листа №2-4436/11 виданого13.09.2012 Гагарінським районним судом м. Севастополя.

Визначити порядок виконання ухвали , зазначивши що ухвала, після набрання законної сили, є підставою для уповноваженої особи Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції ( ) зняти арешт з нерухомого майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження , які накладені постановою 23.11.2012 в рамках виконавчого провадження №35368713 з примусового виконання виконавчого листа №2-4436/11 виданого13.09.2012 Гагарінським районним судом м. Севастополя.

Відмовити у задоволені вимог про визнання неправомірною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції щодо не зняття арешту без рішення суду.

Повний текст ухвали буде виготовлено протягом п`яти днів після проголошення вступної та резолютивної частині ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею повного тексту.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено 06.02.2024.

Суддя Луняченко В. О.