ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/5309/23 Провадження № 2/636/660/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2024 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Гуменного З.І.,

за участю секретаря судового засідання Селевко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуїв справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110256 від 30.07.2007 у вигляді індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язань у розмірі 158207,37 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 23136,21 грн., а також сплаченого судового збору у розмірі 2720,15 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 107498,00 грн. на термін 29.07.2014 та зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Банк свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, відповідач зі свого боку свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. 21.02.2012 банк звернувся до суду і рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.03.2012 стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 271159,95 грн., яка утворилась станом на 20.02.2012. Позивач зазначає, що рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання, у зв`язку з чим банком було нараховано 3 % річних та суму інфляційних витрат за прострочення виконання зобов`язання, яку банк просить стягнути.

Представник позивача у судове засідання надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

Відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 30.07.2007 уклали кредитний договір № DN81AR03110256, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 107498,00 грн. на термін до 29.07.2014 та зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідач не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією відповідно до умов договору, тобто взяті на себе зобов`язання не виконав. У лютому 2012 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося з позовом до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором і рішенням суду від 26.03.2012 з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 261159,95 грн., нараховану станом на 20.02.2012 (а.с. 7, 8).

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання нею грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти та індекс інфляції, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто, це є гарантією для кредитора у вигляді настання певних негативних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним узятих за договором зобов`язань.

Прострочена сума заборгованості становить 57294,67 грн.: за період після подання позову 21.02.2012 з 22.02.2012 по 25.10.2021 (дата розрахунку заборгованості за даним позовом) відповідач має заборгованість у розмірі 181343,58 грн., яка складається з: 158207,37 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 23136,21 грн. - 3% річних від простроченої суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та індексу інфляції не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

На підставі вищезазначеного, АТ КБ «ПриватБанк» має право на стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що відповідач порушив строки оплати грошових коштів, а тому існують обґрунтовані підстави для стягнення на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (частина 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Відповідачем наданий позивачем розрахунок заборгованості не оспорювався і свій розрахунок не надавався.

Також відповідач не надав доказів на спростування заявлених позовних вимог та не скористався своїм правом надати суду відзив на позовну заяву, у відповідності до ст. 178 ЦПК України, хоча був обізнаний про розгляд справи, оскільки позовну заяву з додатками та повістку про виклик до суду отримав, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Відповідачем надана заява про застосування строку позовної давності, в якій зазначено, що умовами надання споживчого кредиту від 30.07.2007, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та позичальником, визначено обов`язок позичальника здійснювати погашення кредиту у порядку та строки, які визначені в розділі 7 «Особливі умови» - у вигляді щомісячних періодичних платежів і кінцевою датою виконання позичальником своїх зобов`язань, щодо повернення кредиту, договором визначено 30 липня 2014 року і згідно Договору сторонами не було досягнуто згоди, щодо встановлення більш тривалого строку позовної давності. Відповідач зазначає, що вже починаючи з 30.07.2014 Банк фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, а саме с цього моменту і почався перебіг позовної давності як щодо основного зобов`язання, так і до застосування відсотків за його користування та інших передбачених договором сум. Тобто, відповідач вважає, що починаючи з 30.07.2014 по сьогоднішній день, строк позовної давності щодо кредитного договору від 30.07.2007 давно сплив, а Банк звернувся до суду за захистом своїх прав лише в листопаді 2021 року.

На заяву відповідача про застосування строків позовної давності представник банку зазначає, що кредитний договір № DN81AR03110256 укладений на строк з 30.07.2007 по 29.07.2014. (п. 7.1 договору), трирічний строк позовної давності починається з 30.07.2014, то вказаний строк закінчився 31.07.2017, однак судовою палатою у господарських справах Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16 висловлено наступну правову позицію: вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених ст. 625 ЦК України, не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат і стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Враховуючи заяву відповідача та пояснення представника позивача з приводу застосування строків позовної давності, суд погоджується з поясненнями представника позивача, оскільки сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу - помилковий, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України.

За ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

До вимог про стягнення сум процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (п. п. 3.4., 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК), а тому 30.07.2014 і є датою, коли зобов`язання припинилося.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

Вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених ст. 625 ЦК України, не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Аналогічного висновку дійшов також Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08.06.2022р. у справі № № 688/2332/20 (провадження № 61-6400св21), постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц зазначено, що «згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм».

Суд бере до уваги розрахунки, надані позивачем, та вважає їх обґрунтованими, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позов задоволений повністю, судовий збір підлягає стягненню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 280-283, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», що знаходиться за адресою: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , заборгованість за кредитним договором DN81AR03110256 від 30.07.2007 станом на 25.10.2021 у розмірі 181343,58 грн., яка складається з: індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язань у розмірі 158207,37 грн. та 3% річних від прострочення суми у розмірі 23136,21 грн., і судовий збір в сумі 2720,15 грн., а всього - 184063 (сто вісімдесят чотири тисячі шістдесят три) грн. 73 коп.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя -