ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року

м.Черкаси

Справа № 705/1046/23
Провадження № 22-ц/821/275/24
категорія: 305010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л.І.,

суддів: Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Головне управління Національної поліції в Черкаській області,

розглянувши у порядку письмового провадженняапеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

27 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29.08.2022 відносно нього, сержантом поліції ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Скалієм Володимиром Сергійовичем була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, серії БАБ № 834460 про визнання його винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 340 грн, відповідно до якої він, ОСОБА_1 , 29.08.2022 о 15 годині 30 хвилин дослівно «в м. Умань по вулиці Інтернаціональній, 26 водій, керуючи т.з. д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку ближче 10 м від в`їзду в прилеглу територію, чим порушив п.п. 15.9 и ПДР України», за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.02.2023 у справі № 705/3654/22 постанову про накладення адміністративного стягнення, серії БАБ № 834460 скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП (рішення набрало законної сили 14.02.2023).

Вважає, що незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності завдало йому моральних страждань, оскільки під час зупинки працівниками поліції та на час винесення інспектором Скалієм В.С. постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення він був позбавлений можливості поїхати з місця зупинки біля 2 годин, хоча доказів скоєння ним адміністративного правопорушення у працівників поліції не було.

Крім того, безпідставно, не маючи жодних ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння, він був доставлений до Уманської міської лікарні на медичне освідування, результати якого виявились негативними. В результаті незаконних дій у нього погіршився стан здоров`я та стався гіпертонічний криз, артеріальний тиск підвищився та вимірювався 201/138 мм рт. ст., у зв`язу з чим йому надавалась невідкладна медична допомога в Уманській міській лікарні.

Внаслідок неправомірних дій інспектора ОСОБА_2 він був змушений витрачати час, зусилля та кошти з метою відновлення порушених прав та законних інтересів на збирання доказів, складання процесуальних документів, звернення до органів ДВС, звернення до суду, провадження якого тривало 5 місяців, через що у нього зірвалися життєві плани. До моменту винесення остаточного рішення по вказаній вище справі він перебував у постійному стресі, був та залишається обуреним через таке зухвале та ганебне порушення законодавства України і його прав працівником правоохоронного органу. Під час складення постанови про адміністративне правопорушення, як особи невинуватої, з`явилося відчуття постійної тривоги, хвилювання, безсоння.

Також незаконними діями працівника поліції завдано шкоди його діловій репутації та принижено авторитет, честь та гідність як адвоката, через незаконне потрапляння до облікових даних баз МВС України, як особи правопорушника. Він жодних протиправних дій не вчиняв, а рішення та дії поліцейських образили та поставили під сумнів його порядність та добре ім`я, тому він вимушений був доводити суспільству свою чесність і порядність в судовому порядку.

При визначенні розміру керувався нормами ч. ч. 2, 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР про розмір відшкодування моральної шкоди, що визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Крім того, посилався на п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» яким роз`яснено, що коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Вказує, що після винесення постанови 29.08.2022 працівником поліції щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП і до закриття щодо останнього Уманським міськрайонним судом Черкаської області 03.02.2023 справи про адміністративне правопорушення за відсутності складу адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 перебував під судом 5 місяців і 5 днів.

Вважає, що дії працівника патрульної поліції сержанта поліції ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Скалія В.С. щодо складання відносно ОСОБА_1 постанови про адміністративне правопорушення відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування йому моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 33 300,00 грн.

На підставі наведеного, позивач просив суд стягнути з з Державного бюджету України, шляхом списання кошти з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 33 300,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської обалсті від 17 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 33 300,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.02.2023 скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 834460 від 29.08.2022, винесену сержантом поліції ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Скалієм В.С. відносно ОСОБА_1 та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, у позивача наявні всі підстави для звернення до суду з позовом про відшкодування йому моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості розміру моральної шкоди, яку зазначає позивач, суд керувався принципами поміркованості, розумності, справедливості, тобто розмір відшкодування шкоди у цьому випадку має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення та дійшов висновку, що розмір компенсації моральної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_1 , у сумі 33 300 грн підлягає до задоволення, що є справедливим і співрозмірним внаслідок дій неправомірного характеру з боку посадових осіб.

Відмовляючи в задоволенні позову до Державної казначейської служби України, суд першої інстанції виходив із того, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем у даній категорії справ.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Черкаській області, вважаючи, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило суд скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 листопада 2023 року та ухвалити нове, який у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на обґрунтування позовних вимог позивачем були долучені наступні докази: копія паспорта та довідка про реєстрацію місця проживання, копія рішення по справі № 705/3654/22, копія посвідчення адвоката, копія медичного акту з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, копія висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, копія направлення на освідування, копія постанови про відкриття виконавчого провадження, проте надані докази не доводять, що позивачу завдано моральну шкоду.

Зазначає, що при розгляді вказаної категорії справ, суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайного характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи, в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При цьому, у позовній заяві має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, проте суд не надав оцінки, що подані позивачем докази не доводять вищезазначені обставини.

Позивач посилається на те, що в результаті безпідставного зупинення його працівниками поліції та незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, він був позбавлений можливості поїхати з місця зупинки біля 2 годин та був доставлений до Уманської міської лікарні на медичне освідування, а також витрачав час на оскарження незаконного рішення у суді, проте позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а не за ст. 130 КУпАП.

Вказує, що у справі відсутні докази наявності у діянні ГУ НП в Черкаській області складу цивільно-правового правопорушення, а саме наявність такої шкоди, причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями відповідача.

Суд прийшов до помилкового висновку, що матеріалами справи підтверджено завдання позивачу моральної шкоди, спричинення страждань та/або настання інших негативних наслідків, які настали внаслідок незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Сам по собі факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на позивача адміністративного стягнення, не є доказом заподіяння йому моральної шкоди.

Судом не враховано, що наявність рішення у справі № 705/3654/22 не є єдиною й безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають не лише факт порушення, але і факт завдання такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди. Належних та допустимих доказів спричинення моральної шкоди, протиправності дій чи бездіяльності відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між ними не надано. Суд, визначаючи розмір моральної шкоди, не врахував, що позивач не перебував під слідством та судом, а тому застосування розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати є безпідставними та необґрунтованими.

Відзиви на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважаючи апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції помилковою, а рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення та повернути скаржнику.

В обгрунтування відзиву вказує, що його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, оскільки провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито, а тому виникло право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду».

Розрахунок моральної шкоди здійснював згідно встановленої мінімальної заробітної плати станом на 2022 рік, а також враховуючи, що його притягнуто до адміністративної відповідальності 29.08.2022, рішення про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення винесено 03.02.2023, строк перебування ОСОБА_1 під судом становить 5 місяців і 5 днів.

Посилаючись на висновки, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15-ц та постанові Верховної Суду від 15.03.2023 у справі № 754/204/21, вважав, що моральна шкода визначена у розмірі 33300,00 грн є вірною.

Крім того, вказує, що апеляційна скарга ГУ НП в Черкаської області Желізняк Ю.В. подана через Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в подальшому місцевий суд разом зі справою направив апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду, проте апеляційна скарга підлягає до повернення, оскільки подана у інший спосіб ніж до суду апеляційної інстанції ( п. 3 ч. 5 ст. 357 ЦПК України).

Крім того, апеляційна скарга, яка подана від імені та в інтересах ГУ НП в Черкаській області від 12.12.2023 підписана представником Желізняк Ю.В., яка не є адвокатом та не надано доказів на підтвердження повноважень в порядку самопредставництва, а тому всі вчинені нею процесуальні дії, подання апеляційної скарги є недопустими, оскільки подані неуповноваженою особою.

Вказує, оскільки у матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують повноваження особи, що подає апеляційну скаргу, а апеляційна скарга подана та підписана особою, яка не має права її підписувати, за таких осбавин апеляційна скарга підлягає поверненню.

У відзиві на апеляційну скаргу Державна казначеська служба України погоджується із вимогами апеляційної скарги в повному обсязі та вважає рішення суду першої інстанції винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, без врахування правової позиції Верховного Суду в подібних правовідносинах і таким, що підлягає скасуванню в частині задводених позовних вимог, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374 та ст. 376 ЦПК України.

В обґрунтування відзиву вказує, що підтримує твердження скаржника, що при вирішення спору не підлягають застосуванню приписи ч. 1 ст. 1176 ЦК України, оскільки позивача не було незаконно засуджено, незаконно притягнено до кримінальної відповідальності, незаконного застосовано запобіжний захід, незаконно затримано, незаконно накладено адміністративне стягненн у вигляді арешту чи виправних робіт.

Натомість, наведеною нормою ЦК України передбачено відшкодування шкоди у справах про адімністративне правопорушення у двох випадках: незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту та незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді робіт.

Крім того, необхідно підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.

Виключно на позивача покладається обов`язок доведення неправомірності дій працівників ГУ НП, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Вказує, що підтримує доводи скаржника, що позивачем не доведено факт наявності шкоди, а також її виникнення внаслідок дій працівників органів НП та підтвердження наявності причинного зв`язку між шкодою та відповідними діями працівників органів Національної поліції.

Казначайство вважає, що прийняття судом рішення у справі № 705/3654/22 на користь позивача є достатнім для відновлення його порушених прав і відповідно достатнім для відшкодування шкоди, оскільки порушення органами державної влади прав та законних інтересів громадян не завжди має обов`язковий наслідок у відшкодування на їх користь шкоди у вигляді грошових коштів.

Звертає увагу апеляційного суду, що в п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 по справі № 752/17832/14-ц вказано, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Тому вважає, що в оскаржуваному рішенні відсутнє обґрунтування наявності складових частин цивільного правопорушення і відповідно відсутні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 33 300 грн, що є надмірним відшкодуванням та призведе до безпідставного збагачення позивача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом встановлено, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.02.2023 позов ОСОБА_1 до ГУНП в Черкаській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог: поліцейський ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області сержант поліції Скалій В.С, про скасування постанови серії БАБ № 834460 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу задоволено та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 834460 від 29.08.2022, винесену сержантом поліції ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Скалієм В.С. та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП.

Згідно посвідчення № 1178 від 16.09.2019 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є адвокатом Національної асоціації адвокатів України.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження № 70291338 від 10.11.2022 встановлено, що старшим державним виконавцем ВДВС у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бундєлєвою О.В. на підставі постанови № БАБ 834460, виданої 29.08.2022 Уманським РУП ГУНП у Черкаській області, відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 штрафу за адміністративне правопорушення в розмірі 680 грн.

Позивачем надано власний розрахунок моральної шкоди, яка становить 33 300,00 грн за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним нормам права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування

за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної

та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями

чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, на підставі статті 1174 ЦК України, відшкодовується державою.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2, ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Обєднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), викладений правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у звязку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі №640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання щодо нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність вини у діях працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 173, 185 КУпАП, є помилковими.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі №726/837/20 (провадження № 61-2647св21) зазначено, що:

«У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у звязку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Обєднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18)».

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21) зазначено, що у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Обєднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18), апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Відповідні правові висновки щодо застосування норм права містяться і в постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження №61-922св21).

Отже, як вірно встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням суду скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 834460 від 29.08.2022, винесену сержатном поліції ВР ПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Скалієм В.С., та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.02.2023 скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, у позивача наявні всі підстави для звернення до суду з позовом про відшкодування йому моральної шкоди.

Проте колегія суддів не погоджується із розміром моральної шкоди по наступних підставах.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 33 300,00 грн за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Розмір моральної шкоди позивач обраховував виходячи з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, та зазначив, що з моменту складання постанови від 29.08.2022 про накладення адміністративного стягнення до моменту набрання чинності постанови від 03.02.2023 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, він перебував під судом 5 місяців.

При цьому позивач не звернув уваги, що зазначений Закон може бути застосований виключно при наявності підстав для відшкодування шкоди в порядку визначеному ст. 1176 ЦК України.

Разом з тим, підставою для відшкодування шкоди у зазначеній справі є закриття справи про адміністративне правопорушення у звязку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Колегія суддів зазначає, враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, а спричинена позивачу шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Таким чином, відсутні підстави до застосування ч. 3 ст. 13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в частині визначення розміру моральної шкоди з розрахунку однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством.

Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у звязку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року в справі N 532/1243/16-ц, від 26 лютого 2020 року в справі N 142/143/17.

Визначаючи розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду колегія суддів враховує характер спричиненої шкоди, а саме, що вона спричинена складеною відносно ОСОБА_1 постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 834460 від 29.08.2022, винесеною сержатном поліції ВР ПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Скалієм В.С.

Керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, апеляційний суд дійшов висновку, що розмір компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду має складати 3 000 грн, що буде справедливою сатисфакцією позивачу за прийняття неправомірного рішення про накладення на нього адміністративного стягнення. Зазначений розмір відшкодування цілком буде відповідати характеру спричиненої шкоди, глибині душевних страждань позивача та наслідкам, які настали для позивача, в результаті прийняття постанови про накладення адміністравного стягнення.

Врахувавши вищевказане, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не в повній мірі ґрунтується на вимогах закону .

У звязку з зазначеним, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції у силу вимог ст. 376 ЦПК України підлягає зміні через невідповідність висновків суду обставинам справи.

Щодо доводів відзиву ОСОБА_1 на апеляційну скаргу проте, що апеляційна скарга підлягає до повернення, оскільки подана у інший спосіб ніж до суду апеляційної інстанції (п. 3 ч. 5 ст. 357 ЦПК України).

Статтею 355 ЦПК України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Разом з цим згідно з ч. 1 ст. 351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 15.5 п. 15 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, у розділі «Перехідні положення» ЦПК України врегульовано питання подання учасниками справи апеляційних і касаційних скарг до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, а саме, як безпосередньо до апеляційного суду, так і через відповідний суд першої інстанції.

Станом на час звернення Головного управління Національної поліції в Черкаській області з апеляційною скаргою Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система не функціонує у повному обсязі.

Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються і передбачають усталений порядок їх застосування. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (пункт 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України», заява №19164/04).

Отже, особа, яка подає скаргу, вправі очікувати застосування норм процесуального законодавства (ст. 355 ЦПК України, підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України), які надають їй право як безпосередньо подавати апеляційну скаргу до апеляційного суду, так і подавати її через місцевий суд.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 15 січня 2020 року (справа № 145/1330/17, провадження № 14-549цс19), а також в постанові від 22 березня 2023 року (справа №755/13637/21, провадження №61-10469св22).

З огляду на вказане, доводи ОСОБА_1 у відзиві про те, що апеляційну скаргу подано заявником через Уманський міськрайонний суд Черкаської області, тобто в інший спосіб, ніж до суду апеляційної інстанції, наслідком чого є повернення цієї скарги заявнику на підставі п. 3 ч. 5 ст. 357 ЦПК України, ґрунтується на помилковому тлумаченні підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виявив би надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Щодо доводів ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу, що апеляційна скарга, яка подана від імені та в інтересах ГУ НП в Черкаській області від 12.12.2023 підписана представником Желізняк Ю.В., яка не є адвокатом та не надано доказів на підтвердження повноважень в порядку самопредставництва, а тому всі вчинені нею процесуальні дії, подання апеляційної скарги є недопустими, оскільки подані неуповноваженою особою, тому апеляційна скарга підлягає поверненню.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (частина перша статті 58 ЦПК України).

Частиною третьою статті 58 ЦПК України передбачено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до частин першої, третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки частина перша статті 64 ЦПК України).

Системний аналіз норм статті 64 ЦПК України дає підстави для висновку, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, усі належні їй процесуальні права та обовязки, передбачені процесуальним законом, окрім тих повноважень, щодо здійснення яких наявні певні застереження у виданій йому довіреності або ордері. Відповідно, відсутність застереження щодо повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії від імені особи, яку він представляє, має оцінюватися як наявність у представника такого процесуального повноваження. Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27 вересня 2023 року у справі № 367/1152/23 (провадження № 61-7957св23).

У постанові Велика Палата Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі №9901/39/20 зробила висновки про те, що процесуальне законодавство передбачає дві форми участі сторін у справі, а саме: участь через представника (представництво) і особисту участь (самопредставництво). Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що для визнання особи такою, яка діє в порядку самопредставництва, потрібно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження повноважень представляти інтереси Головного управління Національної поліції в Черкаській області Желізняк Ю.В. до суду апеляційної інстанції надано Довіреність у порядку передоручення від 06.02.2023, згідно якої керівник Головного управління Національної поліції в Черкаській області Гурін В.В. уповноважив в порядку передоручення Желізняк Ю.В. представляти інтереси Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в тому числі в апеляційній інстанції, з усіма правами, які надано законом стороні по справі, в тому числі з правом підписувати, подавати, доповнювати, зокрема і інші передбачені закном процесуальні документи та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якого вбачається, що ОСОБА_3 є керівником Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Повноваження ОСОБА_4 також підтверджуються випискою з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що міститься в матеріалах справи. Зокрема, ОСОБА_4 наділена правом вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі діяти у судах України без окремого доручення керівника з правами, що надані стороні, третій особі, з правом підпису тощо.

Таким чином, порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення питання про повернення апеляційної скарги, колегія суддів не встановила.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, приведені вимоги закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягнутої моральної шкоди з 33 300,00 грн до 3 000,00 грн. В іншій частині залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 листопада 2023 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди стягнутої з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 з 33 300,00 грн до 3 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: В.Г. Бородійчук

О.В. Карпенко