ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 лютого 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/5135/23

Головуючий у першій інстанції - Коваленко А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/167/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

учасники справи:

позивач: Пенітенціарна Академія України (до перейменування -

Академія Державної пенітенціарної служби)

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Пенітенціарної Академії України (до перейменування - Академія Державної пенітенціарної служби) на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Коваленка А.В. від 23 жовтня 2023 року, місце постановлення ухвали м.Прилуки, у справі за позовом Академії Державної пенітенціарної служби до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за невиконання контратку про військову підготовку,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року Академія Державної пенітенціарної служби завернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за невиконання контракту про військову підготовку. В обґрунтування вимог заявленого позову Академія Державної пенітенціарної служби вказувала, що 26.10.2020 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено контракт №276 про військову підготовку громадянина на кафедрі військової підготовки Академії Державної пенітенціарної служби за програмою підготовки офіцерів запасу. Відповідно до наказу №264/ОД від 17.05.2023 року відповідача було відраховано зі складу осіб, які проходять підготовку за програмою підготовки офіцерів запасу на кафедрі військової підготовки Академії ДПтС, на підставі подання про відрахування, у зв`язку з ухиленням без поважної причини від навчального збору та невиконання умов контракту. Відповідно до акту звірки розрахунків з дебіторами та кредиторами від 07.09.2023 року, відповідач станом на 07.09.2023 року має заборгованість по оплаті за надані послуги з навчання на кафедрі військової підготовки в сумі 5 000 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. У позові ДПтС також ставила питання про розподіл судових витрат між сторонами спору.

Оскаржуваною ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23.10.2023 року провадження у справі за позовом Академії Державної пенітенціарної служби до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - закрито, на підставі п.1 ч.1 статті 255 ЦПК України. Роз`яснено сторонам, що відповідно до статті 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, не допускається. Роз`яснено позивачу його право звернутися з позовом у порядку адміністративного судочинства.

Згідно наказу Міністерства Юстиції України №3548/5 від 06.10.2023 року, Академію Державної пенітенціарної служби було перейменовано на Пенітенціарну Академію України.

В апеляційній скарзі Пенітенціарна Академія України просить скасувати ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23.10.2023 року, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 23.10.2023 року постановлена судом при неповному дослідженні наявних доказів і встановлення обставин справи, із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, оскільки в даному випадку застосуванню підлягали положення частин 1-3 статті 186 ЦПК України, а також ч.1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", якою передбачено повернення позивачу сплаченого судового збору. За доводами апелянта, суд першої інстанції відкрив провадження у справі, та в подальшому, в процесі розгляду справи, ухвалив рішення про закриття провадження у справі, на підставі п.1 ч.1 статті 255 ЦПК України, що не передбачає повернення сплаченого позивачем судового збору. Апелянт вважає, що суд першої інстанції порушив як норми процесуального, так і норми матеріального права. Апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що на спірні правовідносини поширюється юрисдикція адміністративних судів, оскільки законодавчі норми, на які послався суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі від 23.10.2023 року, а саме, Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року №964, Закон України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", Положення про Державну пенітенціарну службу України, затверджене Указом Президента України від 06.04.2011 року №394/2011, Закон України "Про Національну поліцію", які стали підставою для закриття провадження у справі №742/5135/23, до спірних правовідносин не застосовуються. Апелянт стверджує, що особа, яка навчається на кафедрі військової підготовки, не проходить службу, не приймається до складу осіб рядового або начальницького складу кримінально-виконавчої служби, і на неї не поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а отже до неї не застосовується порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. За доводами апелянта, відносини, які виникли на підставі контракту №276 від 26.10.2020 року із відповідачем, не пов`язані із питанням прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення, і тому даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В судове засідання апеляційного суду сторонни даної справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, не з`явились. Пенітенціарна Академія України подала заяву про розгляд справи за відсутності її представника. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи, 26.10.2020 року між Академією ДПтС та ОСОБА_1 було укладено контракт №276 про військову підготовку громадянина на кафедрі військової підготовки Академії за програмою підготовки офіцерів запасу (а.с.9-12).

Наказом Академії ДПтС від 472/ОД від 26.10.2020 року було зараховано громадян, в тому числі, ОСОБА_1 , за результатами проведеного додаткового конкурсного відбору, для проходження підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу на кафедрі військової підготовки Академії ДПтС (а.с.13-14).

Відповідно до наказу №264/ОД від 17.05.2023 року (а.с.18-19), ОСОБА_1 було відраховано зі складу осіб, які проходять підготовку за програмою підготовки офіцерів запасу на кафедрі військової підготовки Академії ДПтС за кошти фізичних (юридичних) осіб, на підставі подання про відрахування, у зв`язку із ухиленням без поважної причини від навчального збору та невиконання умов контракту.

Згідно акту звірки розрахунків з дебіторами та кредиторами від 07.09.2023 року (а.с.21), ОСОБА_1 , станом на 07.09.2023 року, має заборгованість по оплаті за надані послуги з навчання на кафедрі військової підготовки в сумі 5 000 грн. Вказана обставина також підтверджується довідкою позивача №5/2590 від 08.09.2023 року (а.с.22).

Як вбачається із оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 23.10.2023 року, закриваючи провадження у даній справі за позовом Академії Державної пенітенціарної служби до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції, із урахуванням положень Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року №964, Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", Положення про Державну пенітенціарну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року №394/2011, Закону України "Про Національну поліцію", зазначив, що у межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві, в силу вимог статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. При цьому, суд першої інстанції вказав, що аналіз норм Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" дає підстави для висновку, що у разі дострокового розірвання контракту через систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі. Суд першої інстанції послався на правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 804/285/16, провадження №11-669апп18, від 13.03.2019 року у справі № 723/18/17, провадження №14-563цс18. Суд першої інстанції вказав, що у постанові Верховного Суду від 09.04.2020 року у справі №548/106/18, зазначено, що на курсантів вищих навчальних закладів МВС України поширюються права та обов`язки, гарантії правового і соціального захисту. Також судом першої інстанції прийнято до уваги правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі №723/18/17, провадження №14-563цс18, від 04.09.2019 року у справі №127/7858/18, провадження №14-373цс19, згідно якого, спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і з питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що служба відповідача є публічною, у зв`язку з чим дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, і провадження у даній справі підлягає закриттю, на підставі п.1 ч.1 першої статті 255 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обгрунтованість оскаржуваної апелянтом ухвали суду першої інстанції від 23.10.2023 року про закриття провадження у даній справі, на підставі приписів п.1 ч.1 статті 255 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Згідно статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Згідно із ч.1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

П.2 ч.1 статті 19 КАС України регламентовано, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п.17 частини першої статті 4 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Правове регулювання відносин між Державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу".

За змістом ч.1,ч.6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Одним з видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки.

Як вбачається із матеріалів справи, 26.10.2020 року між Академією ДПтС та ОСОБА_1 було укладено контракт №276 про військову підготовку громадянина на кафедрі військової підготовки Академії за програмою підготовки офіцерів запасу (а.с.9-12).

Наказом Академії ДПтС від 472/ОД від 26.10.2020 року було зараховано громадян, в тому числі, ОСОБА_1 , за результатами проведеного додаткового конкурсного відбору, для проходження підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу на кафедрі військової підготовки Академії ДПтС (а.с.13-14).

Із наведеного вбачається, що відносини, які виникли між сторонами даного спору, на підставі контракту №276 від 26.10.2020 року, не пов`язані із питанням прийняття відповідача ОСОБА_1 на публічну службу, її проходження та звільнення, зокрема, на посаді курсанта Академії ДПтС.

П.1 ч.2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статей: 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із положеннями статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідачем ОСОБА_1 було порушено зобов`язання щодо оплати в установлені строки наданих позивачем освітніх послуг. При цьому, відповідачем не надано доказів, які б спростовували доводи позивача, викладені у позовній заяві.

Необхідно зазначити, що при постановленні оскаржуваної ухвали від 23.10.2023 року, судом першої інстанції не враховано, що предметом заявлених позивачем вимог було стягнення заборгованості за надання відповідачу освітніх послуг, у зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язання щодо оплати в установлені строки наданих позивачем освітніх послуг, за укладеним між сторонами даного спору контрактом. За даних обставин, спірні відносини між сторонами спору, є цивільно-правовими та підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Приймаючи до уваги вищенаведене, в ході апеляційного перегляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 25.05.2023 року про закриття провадження у даній справі, на підставі приписів п.1 ч.1 статті 255 ЦПК України, є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються із зазначеними вище нормами Закону, які регламентують спірні правовідносини. Законодавчі норми, на які послався суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі від 23.10.2023 року, а саме, Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року №964, Закон України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", Положення про Державну пенітенціарну службу України, затверджене Указом Президента України від 06.04.2011 року №394/2011, Закон України "Про Національну поліцію", які стали підставою для закриття провадження у справі №742/5135/23, до спірних правовідносин не застосовуються. Оскільки особа, яка навчається на кафедрі військової підготовки, не проходить службу, не приймається до складу осіб рядового або начальницького складу кримінально-виконавчої служби, і на неї не поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а отже до неї не застосовується порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. За даних обставин, відносини, які виникли на підставі контракту №276 від 26.10.2020 року із відповідачем, не пов`язані із питанням прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення, і тому даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи зазначене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу Пенітенціарної Академії України (до перейменування - Академія Державної пенітенціарної служби), необхідно задовольнити, а оскаржувану ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23.10.2023 року - скасувати, як помилкову, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат між сторонами апеляційним судом не проводиться, оскільки в силу приписів статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони за результатами розгляду судом вимог заявленого позову.

Керуючись статтями: 367, 368, 374; п.4 ч.1 статті 379, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Пенітенціарної Академії України (до перейменування - Академія Державної пенітенціарної служби), задовольнити.

Ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2023 року - скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: