СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/2043/24
ун. № 759/1939/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Горбенко Н.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до КО «Київзеленбуд» про оскарження наказів, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до КО «Київзеленбуд» про оскарження наказів.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2024 року визначено головуючого суддю Горбенко Н.О.

Справу передано судді 26.01.2024 року.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовну заяву слід залишити без руху з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів поданої позовної заяви, позивач не сплатив судовий збір.

Позивач у поданому позові заявляє наступні вимоги: 1) визнати незаконним та скасувати Наказ №277-п, від 13.11.2023 року; 2) визнати незаконним та скасувати Наказ №326-п, від 27.12.2023 року; 3) визнати незаконним та скасувати Наказ №326-п від 27.12.2023 року; 4) визнати дії відповідача протизаконними за видачу наказу №277-п від 13.11.2023 року та Наказу №326-п від 27.12.2023 року; 5) Поновити ОСОБА_1 на роботі у КО «Київзеленбуд» на посаді начальника управління МСЗЗН КО «Київзеленбуд»; 6) Стягнути з Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.12.2023 року до дня поновлення на роботі; 7) стягнути із відповідача 5 000 грн. як компенсації моральної шкоди.

Щодо цього суд зазначає наступне.

Пункт 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняє позивачей - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Таким чином, ОСОБА_1 із вказаного переліку звільнений від сплати судового збору лише за вимогу про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору лише за вимоги про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні працівника проводиться не у зв`язку із виконуваною працівником роботою, а навпаки, у зв`язку із звільненням працівника та непроведенням з працівником належного розрахунку після припинення трудових відносин. Тобто, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні є різновидом відповідальності власника перед працівником за порушення своїх зобов`язань з виплати заробітної плати і не входить до структури заробітної плати.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18, зроблено висновок, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є заробітною платою, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21 зробила висновок, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений ч. 2 ст. 235 КЗпП України та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений ст. 117 КЗпП України мають різну правову природу.

Спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого ч. 2 ст. 235 КЗпП України позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI. Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення цього середнього заробітку без обмеження будь-яким строком згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України та не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначеного частиною другою статті 235 КЗпП України.

Тобто, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору виключно за вимогу про поновлення на роботі у КО «Київзеленбуд» на посаді начальника управління МСЗЗН КО «Київзеленбуд та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Однак, пункт 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» не звільняє особу від сплати судового збору за вимогу про визнання незаконним та скасування наказу, визнання дій протизаконними, а також стягнення моральної шкоди.

Вказані позовні вимоги не є тотожним позовним вимогам про поновлення на роботі. Такі вимоги повинні бути оплачені на загальних підставах, як вимоги немайнового характеру. При цьому, позивачем не надано квитанції про сплату судового збору за заявлені вимоги, як і не зазначено належних підстав для звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для встановлення ставки судового збору за подання позовної немайнового характеру, яка подана фізичною особою необхідно звернутись до положень Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік».

Відповідно до ст. 7 зазначеного закону, з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 гривні.

Отже, 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1211,20 грн.

Позивачем заявлено чотири немайнові вимоги, від сплати судового збору за які його не звільняє п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, ОСОБА_1 має сплати судовий збір за чотири немайнові вимоги у загальному розмірі 4 844 грн. 80 коп. або надати належні підстави для звільнення від сплати судового збору.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб.

Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження (спростування неправдивих відомостей, прилюдне вибачення тощо), то така вимога є немайновою. Таким чином, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою,а вимога про відшкодування моральної шкоди в інший (немайновий) спосіб є немайновою вимогою.

Зазначений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 28 листопада 2018 року у справі №761/11472/15-ц.

Таким чином, за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди має справлятися судовий збір в розмірі, встановленому Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для встановлення ставки судового збору необхідно звернутись до положень Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік».

Відповідно до ст. 7 зазначеного закону, з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 гривні.

Отже, 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1211,20 грн.

1 відсоток від 5 000 грн. (майнова вимога про стягнення моральної шкоди), становить 50 грн., що є меншим від 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, за майнову вимогу про стягнення моральної шкоди ОСОБА_1 має сплатити судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 має сплатити судовий збір у загальному розмірі 6 056 грн. 00 коп.

Крім того, п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України передбачає, що позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Дані відомості ОСОБА_1 не вказані ні щодо себе, ні щодо відповідача.

Крім того, обов`язковою ознакою відповідності позивача вимогам, які висуваються до нього є встановлення його цивільної процесуальної правосуб`єктності.

Під час вирішення питання щодо наявності або відсутності у позивача процесуальної правосуб`єктності суд, крім іншого, має встановити особу позивача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, є: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України.

Позивачем не надано документу, що посвідчує його особу, також не надано копію довідки про присвоєння позивачу реєстраційного номеру облікової картки платника податків.

Отже, до позовної заяви ОСОБА_1 має додати належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують його особу, які б дали змогу суду встановити особу Позивача.

Також суд звертає увагу на вимогу наступного змісту «Зобов`язати відповідача надати до суду розмір середньої заробітної плати на підприємстві (КО «Київзеленбуд») ОСОБА_1 , згідно затвердженої Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100».

Для суду вказана вимога є неконкретизованою.

Одночасно з тим, якщо позивач під вказаною вимогою мав на увазі витребування доказів, зазначене клопотання має відповідати вимогам ст. 84 ЦПК України.

Вказані недоліки у своїй сукупності перешкоджають відкриттю провадження у справі.

Згідно ст. 185 ЦПК України суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день її первісного подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Додатково вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України у випадку повернення позовної заяви позивачу це не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.185 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до КО «Київзеленбуд» про оскарження наказів - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків, який становить 10 (десять) днів з дня отримання позивачем ухвали суду.

У разі невиконання вимог ухвали у визначений судом строк позовна заява буде вважатись неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н.О. Горбенко