ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Лопатіної М.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за теплову енергію,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2023 року Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за теплову енергію. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачі мешкають в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та отримували послуги центрального опалення від позивача. Відповідачі неналежно виконували обов`язки по сплаті послуг з теплопостачання, у зв`язку з чим за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01.10.2017 р. по 31.05.2023 р. утворилась заборгованість за теплову енергію, яка складає 54501,13 грн. У зв`язку з чим просять стягнути з відповідачів заборгованість за теплову енергію, інфляційні витрати в розмірі 1483,34 грн, 3% річних в розмірі 404,94 грн, плату за абонентське обслуговування за період з 01.10.2020 р. по 31.05.2023 р. в розмірі 225,70 грн, а також судові витрати у розмірі 2247,20 грн. (а.с.1-12).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2023 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», заборгованість за теплову енергію за період з 01.10.2017 р. по 31.05.2023 р. в розмірі 54501,13 гривень, заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01.10.2020 р. до 31.05.2023 р. в розмірі 225,70 гривень, інфляційні втрати в розмірі 1483,34 гривень та 3 % річних у розмірі 404,94 гривень за період з 01.01.2021 р. по 23.02.2022 р.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», судові витрати по справі в розмірі 2247,20 гривень, тобто по 1123,60 гривень з кожного (а.с.89-90).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги частково. Посилаючись на те, що судом першої інстанції не було застосовано строк позовної давності, а також просили врахували сплату заборгованості в розмірі 33992,65грн. (а.с.92-95).

В порядку ст. 360ЦПК України, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошував, що сума в розмірі 33992,65 грн була стягнута в примусовому порядку органом ДВС (а.с.144).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , є абонентами Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» та мають особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з опалення, оскільки позивач фактично надавав відповідачам послуги з опалення, а відповідачі користувались даними послугами для задоволення власних потреб та не відмовлялись від них.

У порушення ст. 67, 68 ЖК України відповідачі не здійснюють оплату за надану їм позивачем теплову енергію та мають заборгованість у розмірі 54501,13 грн яка утворилась з 01.10.2017 р. по 31.05.2023 р.

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не виконували свого обов`язку щодо оплати наданих послуг з централізованого опалення, чим було порушено право позивача на своєчасне отримання платні за надані послуги.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно з п.11 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

Такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок плати за абонентське обслуговування всіма співвласниками багатоквартирних будинків, незалежно від того, чи підключено їхнє приміщення до систем теплопостачання виконавця комунальної послуги. Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до вимог Постанови КМУ від 21 серпня 2019 року №808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами».

Розмір плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для послуг з постачання теплової енергії, що надаються ОКП «ДТКЕ» споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами з 01 жовтня 2020 року складає 26,42 грн з ПДВ; з 01 жовтня 2021 року складає 33,74 гр. для споживачів, які мешкають у будинках, обладнаних вузлами обліку теплової енергії, та 23,04 грн для споживачів, будинки яких не обладнано лічильниками обліку теплової енергії.

Нарахування здійснюється щомісяця протягом року у фіксованому розмірі.

Посилання відповідачів на подання позовної заяви з порушенням строків позовної давності, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До зазначених у ч. 1 ст. 264 ЦК України дій можуть належати не лише дії формального характеру, а й будь-які фактичні дії, що свідчать про визнання зобов`язаною особою боргу (часткове погашення боргу, повне або часткове визнання претензії, прохання про відстрочку виконання, сплата процентів за основним боргом).

Судом установлено, що платежі за житлово-комунальні послуги здійснювалися відповідачами, що стверджується випискою з особового рахунку, тому строк позовної давності переривається регулярним внесенням платежів.

Останній платіж, який переривав строк позовної давності, було здійснено відповідачами у листопаді 2021 року, а з позовом до суду позивач звернувся липні 2023 року, тобто з дотриманням встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Таким чином, суд правильно визначив період стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з 01.10.2017 року до 31.05.2023 року, не застосувавши строк позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Щодо стягнення витрат від інфляційних процесів та трьох процентів річних колегія суддів виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, правильно встановивши, що відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, стягнув інфляційні витрати та три проценти річних на суму основного боргу, яку відповідачами не сплачено і яку заявлено в межах строку позовної давності.

При цьому судом вірно враховано, що нарахування трьох процентів річних та інфляційних витрат має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу кредитора і який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При цьому ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що сума боргу визначається з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення і три проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, а тому вимога відповідачів про застосування строку позовної давності у даній справі до вимог про стягнення витрат від інфляційних процесів та трьох відсотків річних не ґрунтується на законі.

Мотивовані висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Посилання апелянтів про сплату заборгованості в розмірі 33992,65 грн, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, як наголошував позивач, ця сума була сплачена в порядку виконання рішення на рахунок ДВС, що підтверджується квитанцією наданою відповідачами (а.с.122).

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, і які були обґрунтовано спростовані. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

З огляду на наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення. Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, перевірив їх доводи і заперечення, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

М.Ю. Лопатіна