Справа № 932/7473/22
Провадження № 2/202/188/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

15 лютого 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Шульги А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року позивач в особі свого представника - адвоката Власенкова А.С. звернувся до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська з позовом, в якому зазначив, що 22 липня 2020 року між ним і ОСОБА_2 був укладений договір позики № 584 від 22.07.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.М., відповідно до якого він передав у власність відповідачу (позичальнику) на строк до 01.08.2020 року грошові кошти в сумі 276600 грн., що є еквівалентом 10000 доларів США за курсом НБУ на день укладення договору.

Відповідач свій обов`язок щодо повернення коштів не виконала.

06.08.2020, 21.09.2020, 30.09.2020 ним було направлено відповідачу вимоги про повернення боргу, однак відповідач борг так і не повернула.

Отже, вважає, що відповідач має повернути борг відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України з урахуванням інфляційного збільшення та трьох процентів річних.

За цих підстав позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 276600 грн., три проценти річних у розмірі 19564 грн. 68 коп., а також інфляційне збільшення 116777 грн. 83 коп., а разом 412 942 грн. 51 коп., а також витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 березня 2023 року цивільну справу було направлено за підсудністю до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 травня 2023 року цивільну справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 31 серпня 2023 підготовче провадження було закрито та справу призначено до розгляду по суті.

В судове засідання, призначене на 25.01.2024 року, сторони не з`явилися.

Представником позивача - адвокатом Власенковим А.С. була надана заява про розгляд справи без його участі.

В свою чергу, відповідач неодноразово викликалася в судове засідання за своїм зареєстрованим місцем проживання, відзив на позов або інші заперечення не надала, враховуючи наведене справу розглянуто в її відсутність на підставі наявних даних та доказів.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне:

Судом установлено, що 22 липня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.М. в реєстрі за номером № 584.

Відповідно до цього договору позики позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 276600 грн., що було еквівалентом 10000 доларів США за курсом НБУ на день укладення договору.

В пункті 2 Договору позики сторони домовилися, що договір є безпроцентним, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 01 серпня 2020 року.

Згідно з копією розписки від 22.07.2020 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошову суму 276600 грн., еквівалентну 10 000 доларів США, та зобов`язалася їх повернути через один місяць.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу, позивач посилається на те, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала, суму боргу не повернула.

Вирішуючи між сторонами спір щодо стягнення суми боргу за договором позики, суд виходить із положень статті 1046 ЦК України, відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 також зроблений висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За загальними правилами доказування, визначеними у статтях 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає доведеним факт укладення між сторонами договору позики та передання позивачем відповідачу на виконання цього договору грошових коштів у сумі 276600 грн., оскільки це підтверджується розпискою відповідача від 22.07.2020 про отримання нею цих грошових коштів та її зобов`язання повернути їх через один місяць.

Підстав ставити під сумнів дійсність правочину, укладеного між сторонами та підтвердженого розпискою відповідача від 22.07.2020 року, в суду немає, оскільки відповідач доказів на його спростування не надала, суму боргу не оспорювала.

Отже, суд вважає доведеним, що відповідач не виконала свої зобов`язання з повернення грошових коштів у строк, визначений договором позики, а тому позов у частині стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 276600 грн. є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Також відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Цією нормою передбачено особливу міру відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, що виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

При цьому пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Отже, оскільки відповідачем прострочене виконання грошового зобов`язання за договором позики в національній валюті, суд вважає, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України з відповідача на користь позивача слід стягнути три проценти річних від простроченої суми за період з 22.08.2020 року по 23.02.2022 року (551 день) у розмірі 12 526 грн. 57 коп. (276600 х 3/100 : 365 х 551) та інфляційні втрати за вказаний період у розмірі 48 335 грн. 02 коп. (276600 грн. ? 1,174747 (індекс інфляції) - 276600).

Враховуючи наведене, позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики від 22.07.2020 року в розмірі 276600 грн., три проценти річних у розмірі 12 526 грн. 57 коп., інфляційні втрати у розмірі 48 335 грн. 02 коп., а разом 337 461 грн. 59 коп.

Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 4129 грн. 43 коп.

Згідно з частиною 1 статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3374,62 коп.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 22.07.2020 року в розмірі 276600 (двісті сімдесят шість тисяч шістсот) грн., три проценти річних за період з 22.08.2020 року по 23.02.2022 року в розмірі 12 526 (дванадцять тисяч п`ятсот двадцять шість) грн. 57 коп., інфляційні втрати за період з 22.08.2020 року по 23.02.2022 року в розмірі 48 335 (сорок вісім тисяч триста тридцять п`ять) грн. 02 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3374 (три тисячі триста сімдесят чотири) грн. 62 коп.

Це заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений 15 лютого 2024 року.

Суддя Наталія МАРЧЕНКО