Провадження № 22-ц/801/382/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 рокуСправа № 127/19766/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Рибчинського В. П, Сопруна В. В.

Секретар: Кахно О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,

Рішення ухвалив суддя Воробйов В. В.

Рішення ухвалено о 16 год 23 хв у м. Вінниця

Повний текст судового рішення складено 20 грудня 2023 року,

Встановив:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з матір`ю.

Заява мотивована тим, що вона з ОСОБА_1 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з серпня 2018 року по липень 2020 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 .

Оскільки в період з липня 2020 року фактичні шлюбні відносин з відповідачем припинені, виникла необхідність у визначенні місця проживання дитини з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Вона разом із сином зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно договору дарування квартири від 04 листопада 2022 року і Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вона є власницею квартири, у якій проживає разом із неповнолітнім сином, і яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вона офіційно працевлаштована з 01 вересня 2022 року працює асистентом вчителя в Комунальному закладі «Вінницький ліцей № 29», де зарекомендувала себе кваліфікованим, відповідальним педагогом та умілим організатором; на достатньому рівні володіє основами педагогіки, психології, дитячої та вікової філософії. Її офіційний дохід складає 6215,72 грн.

Вона зареєструвала сина до ДНЗ № 26, де син відвідує заняття з 2021 року. Витрати на всебічний розвиток дитини здійснює саме вона. Вона регулярно приводить і забирає сина із закладу. Постійно цікавиться життям групи і садочка, бере участь в анкетуваннях, акціях. Дитина завжди охайно одягнена, доглянута і чиста.

Дитина зареєстрована у лікаря ОСОБА_4 з 17 листопада 2022 року. Вона слідкує за періодичністю звернень до лікаря на консультації, оскільки син має хворобу - гострий нефрит. Вона купувала всі необхідні препарати для лікування сина і понесла витрати на суму 3177,97 грн.

Саме вона як мати повною мірою забезпечує комфортний, достатній та повноцінний рівень життя дитини.

Вона неодноразово зверталася до поліції по питанню протиправної поведінки відповідача, що виражається в шантажі, переслідуванні та відеозйомці без її згоди, тому вона вважає, що їй загрожує небезпека, оскільки відповідач застосовував до неї фізичну силу.

Судом відповідач не був притягнутий до адміністративної відповідальності та постановою суду адміністративна справа відносно нього була закрита. Проте сам факт змушує її звертатися до правоохоронних органів, що підтверджує негативний вплив відповідача на сина та ймовірність застосування психологічного насилля над дитиною.

У зв`язку з чим вона просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2023 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , за участю Служби у справах Дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, пославшись на те, що висновок суду першої інстанції не ґрунтується на належних та допустимих доказах, а рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить скасувати його і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити та стягнути з позивача на його користь всі судові витрати, а саме: 1288,32 грн. судового збору та 8000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвокатом.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції зробив хибний висновок щодо наявності спору між сторонами про визначення місця проживання дитини, а також безпідставно не взяв до уваги висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради від 05 жовтня 2023 року, яким визнано недоцільним визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю та в порушення частини 6 статті 19 СК України не вказав в якій частині цей висновок є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Суд першої інстанції безпідставно відмовив відповідачеві у задоволенні його клопотання про закриття провадження у справі, мотивуючи це виключно позицією позивача, яка вважає, що відповідач оспорює її право на визначення місця проживання їх спільної дитини разом з матір`ю, хоча при цьому не надає доказів про звернення з таким позовом ОСОБА_1 до суду.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач вчиняє дії, які б свідчили про порушення прав позивача, чи, що відповідач оспорює право дитини проживати разом із матір`ю, оскільки добровільно погодився на це. За згодою батька дитина проживає із матір`ю. Батько дитини у встановленому порядку із своїм позовом до суду або із зустрічним позовом у межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з ним, не звертався; будь-яких належних доказів, які б свідчили про його бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із ним, як батьком, позивач суду не надала.

Той із батьків, хто звертається до суду із таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір і ці обставини підлягають перевірці судом.

Тому за відсутності спору між батьками, суд першої інстанції був позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи.

За таких обставин відповідач вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Позивач ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, у якім просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін. При цьому вказала, що твердження відповідача про відсутність спору є безпідставними з тих підстав, що по-перше, вона зверталася до поліції про вчинення відповідачем протиправних дій, що виражаються у шантажі, переслідуванні та відеозйомці без її згоди, а тому вона вважає, що їй загрожує небезпека, а також відповідач по відношенні до неї застосовував фізичну силу. Відповідача не було притягнуто до адміністративної відповідальності, але сам факт, що змушує позивача неодноразово звертатися до правоохоронних органів, підтверджує негативний вплив відповідача на дитину, а також ймовірність застосування психологічного насилля над дитиною. По-друге, під час того, коли відповідачу надавалася можливість у спілкуванні із дитиною, він повертав матері дитину із синцями та подряпинами, походження яких відповідач не міг пояснити. По-третє, відповідач здійснює телефонні дзвінки дитині з питаннями, що містять психологічний тиск на дитину, це виражається у постійних сумнівах перебування матері поруч або є підвищенням тону голосу з метою отримання необхідної інформації.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 і його представник - адвокат Савчук І. В. підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 заперечила проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради у судове засідання не з`явився.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу із відповідачем у справі в період з серпня 2018 року по липень 2020 року. У них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 19 жовтня 2018 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 3588 від 19 жовтня 2018 року (а. с. 7).

Сторони протягом тривалого часу разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Після припинення шлюбних відносин дитина залишилася проживати із матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію № 462 від 07 червня 2023 року, виданої Міським комунальним підприємством «Управляюча компанія «Київська», ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . У житловому приміщенні без реєстрації проживає 2 особи: ОСОБА_2 - власник квартири, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - син (а. с. 9).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 335 від 29 листопада 2021 року, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 8).

Згідно договору дарування від 04 листопада 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О. М. і зареєстрованого в реєстрі за № 1384, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 (а. с. 10-11).

Із довідки про доходи № 02-28/40 від 07 червня 2023 року вбачається, що ОСОБА_2 працює з 01 вересня 2023 року в комунальному закладі «Вінницький ліцей № 29» (а. с. 12).

Згідно довідки № 05.1.11/67 від 06 червня 2023 року, виданої ОСОБА_2 про те, що її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово зарахований до комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад № 26 Вінницької міської ради», відвідує групу № 2 для дітей середнього дошкільного віку. Мама хлопчика регулярно приводить і забирає сина із закладу; постійно цікавиться життям групи та садочка, бере участь в анкетуваннях, акціях. Ілля завжди охайно одягнений, доглянутий та чистий. Довідка підписана завідувачем ОСОБА_6 та вихователями середньої групи № 2: ОСОБА_7 і ОСОБА_8 (а. с. 14).

Згідно довідки № 05.1.11/41 від 21 квітня 2023 року, виданої ОСОБА_1 про те, що його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово зарахований до комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад № 26 Вінницької міської ради», відвідує групу № 2 для дітей середнього дошкільного віку і відвідує його по теперішній час. З перших днів батько приводив та забирав дитину. ОСОБА_1 тісно співпрацює з педагогами закладу з питань навчання та виховання дитини, цікавиться життям групи та садочка; приймає активну участь у житті сина. Ілля завжди доглянутий, розвинутий відповідно до віку, комунікативний та активний. Довідка підписана завідувачем ОСОБА_6 та вихователями середньої групи № 2: ОСОБА_7 і ОСОБА_8 (а. с. 131).

Із протокола прийняття заяви пор кримінальне правопорушення та іншу подію від 12 січня 2023 року, вбачається, що ОСОБА_2 звернулася до поліції із заявою, якою просила прийняти міри до ОСОБА_1 , який вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, а саме: ображав нецензурною лайкою, погрожував звільненням з роботи та переслідує її (а. с. 21).

Рішенням Вінницького міського суду від 29 травня 2023 року, що набрало законної сили 29 червня 2023 року, в задоволенні заяви ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Красіловським В. О., за участі заінтересованої особи ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису, відмовлено (а. с. 44-47).

Із витягу із протоколу № 23 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради від 25 липня 2023 року, вбачається що при розгляді комісією заяви ОСОБА_1 про необхідність визначення способів його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, присутніми були: батько дитини ОСОБА_1 , який пояснив, що мати ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною; мати ОСОБА_2 , яка стверджувала, що не чинить батькові перешкод у спілкуванні із сином (а. с. 91).

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1889 від 03 серпня 2023 року «Про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини» визначені способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 92).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 січня 2023 року, що набрала законної сили 07 лютого 2023 року, адміністративна справа відносно ОСОБА_1 закрита в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а. с. 93-94).

Згідно відповіді Крижопільського відділу ДВС у Тульчинському районі Вінницької області за № 7749 від 27 квітня 2023 року, станом на 27 квітня 2023 року на виконанні у відділі немає виконавчого провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) (а. с. 119).

У висновку про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , наданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради за № 01/00/011/60346 від 05 жовтня 2023 року, вказано, що він має рекомендаційний характер, та з урахуванням відсутності спору між батьками щодо місця проживання дитини, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за недоцільне визначати місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із матір`ю ОСОБА_2 (а. с. 170-173).

Суд першої інстанції, встановивши такі обставини та дослідивши об`єктивно та всебічно всі наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності та взаємозв`язку, прийшов до висновку про задоволення позову та визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 із матір`ю ОСОБА_2 , проте з урахуванням вимог частини 4 статті 29 ЦК України, місце проживання дитини із матір`ю визначається без зазначення конкретної адреси.

Із таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом частин першої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За статтею 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до частини 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За правилами частин 1 і 2 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1). Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2).

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Таким чином рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

У зв`язку з зазначеним при визначенні місця проживання дитини необхідно, крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції правильно не погодився з висновком органу опіки та піклування на підставі ч. 6 ст. 19 СК України, оскільки наданий суду висновок суперечить інтересам малолітньої дитини, при цьому також враховується і наступне.

По справі встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися вкрай неприязні стосунки. Сторони конфліктують між собою, що негативно впливає на їх малолітню дитину.

У висновку про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , наданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради за № 01/00/011/60346 від 05 жовтня 2023 року, вказано, що він має рекомендаційний характер, та з урахуванням відсутності спору між батьками щодо місця проживання дитини, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за недоцільне визначати місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із матір`ю ОСОБА_2 (а. с. 170-173).

Водночас, з урахуванням всіх обставин справи наданий органом опіки та піклування, висновок про недоцільність визначення місця проживання дітей з матір`ю не свідчить про те, що між сторонами відсутній спір.

Відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із матір`ю не дає підстав стверджувати про відсутність спору у справі.

При цьому поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Пред`явлення ОСОБА_2 позову про визначення місця проживання дитини із матір`ю та подальше оскарження відповідачем рішення суду про задоволення цього позову в апеляційному порядку, дає підстави для висновку про те, що між сторонами таки наявні неврегульовані питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини.

Позивач у своєму позові і у відзиві на апеляційну скарзі, а також і в своїх поясненнях у судовому засіданні суду апеляційної інстанції наголошувала на тому, що відповідач на словах не заперечує проти проживання дитини разом з нею, однак своєю поведінкою створює конфліктні ситуації, які негативно впливають на психологічний стан їх малолітнього сина.

Відсутність задокументованих заперечень з боку відповідача по справі ОСОБА_1 - батька дитини, щодо проживання сина разом із матір`ю на момент пред`явлення позову про визначення місця проживання дитини не дає підстав стверджувати про відсутність спору в справі.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 757/555/22 (провадження № 61-10724св23) та від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20).

З огляду на викладене колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_2 , у зв`язку з чим є безпідставними доводи апеляційної скарги про хибність такого висновку та не врахування висновку органу опіки і піклування від 05 жовтня 2023 року про недоцільність визначення місця проживання дитини із матір`ю.

Також з урахуванням наведеного не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про безпідставність відмови відповідачеві у задоволенні його клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку із відсутністю предмета спору.

За таких обставин апеляційна скарга до задоволення не підлягає, оскільки її доводи не знайшли підтвердження у судовому засіданні та в матеріалах справи і їх спростування викладені у змісті цієї постанови.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

В апеляційній скарзі відповідачем заявлена вимога про відшкодування йому судових витрат, понесених у зв`язку із оплатою судового збору в сумі 1288,32 грн. та у зв`язку з оплатою наданої йому професійної правничої допомоги адвокатом в сумі 8000,00 грн.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать також витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3); витрати, пов`язані із проведенням експертизи (пункт 2 частини 3).Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

За правилами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із залишенням без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , його вимоги про стягнення із позивача на його користь понесених ним судових витрат на оплату судового збору та на професійну правничу допомогу адвокатом в суді апеляційної інстанції залишаються без задоволення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіВ. П. Рибчинський
В. В. Сопрун

Повний текст судового рішення складено 19 лютого 2024 року