Провадження № 2/554/264/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді Савченко Л.І.,

при секретарі Грай К.В.

за участю представника позивача Петренко О.В., представника відповідача та третьої особи Гірко П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня», треті особи директор Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» Слюсар Віктор Васильович, Національне агентство з питань запобігання корупції, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 05 вересня 2017 року звернувся до Московського районного суду м.Харкова з позовом до КЗОЗ Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня», визначивши третьою особою директора головного лікаря КЗОЗ Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» Слюсар В.В., в якому після збільшення та уточнення позовних вимог в ході розгляду справи остаточно прохав:

наказ КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» № 281-к від 23.08.2017 року «Про звільнення завідувача наркологічного відділення № 3 ОСОБА_1 », яким звільнено завідуючого наркологічним відділенням № 3 КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» ОСОБА_1 з займаної посади у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього розпорядку на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, скасувати;

поновити ОСОБА_1 на посаді завідуючого наркологічним відділенням № 3 Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» з 23.08.2017;

стягнути із КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.08.2017 по день ухвалення рішення та компенсацію моральної шкоди у сумі 20 000 грн.;

стягнути із КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 39 000 грн.

В обґрунтування позову вказав, що він був прийнятий на роботу до КУОЗ «Міська клінічна наркологічна лікарня № 9, яка згодом перейменована в КЗОЗ «Харківська клінічна наркологічна лікарня», з 01.08.2007 року. 23.08.2017 року йому був вручений наказ № 281-к «Про звільнення завідувача наркологічного відділення № 3 ОСОБА_1 », у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього розпорядку на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України». Із вказаним наказом не згоден, оскільки були порушені загальні умови для застосування дисциплінарного стягнення. Щодо належним чином зафіксованого факту протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов`язків, то відповідач мав докази виконання ОСОБА_1 розпорядження № 8 від 17.05.2017 року, яке полягало у направленні Супровідного листа щодо наказу № 24 від 10.05.2017 «про вменення в обов`язки» від 22.05.2017. Також ним виконано розпорядження № 9 « про трудові відносини» від 17.05.2017 року, оскільки він надав свої пояснення щодо незгоди з наказом № 25 від 15.05.2017 року до комісії з трудових спорів 01.06.2017, а 06.05.2017 року поштою надав пояснення щодо порушень, які мали місце під час перевірки санітарного стану наркологічного відділення № 3. Крім того, вказує, що порушення мають стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Розпорядження головного лікаря мають стосуватися кола його трудових обов`язків, а не власних думок щодо його непогодження з наказом головного лікаря щодо застосування дисциплінарного стягнення. Також вказує, що не зважаючи на оскарження ним дисциплінарного стягнення у суді, про що було відомо відповідачу, останній звільнив його з посади. Крім того, невиконання розпорядження № 8 і № 9 не могли і не потягли за собою тяжких наслідків, так як не мається ознак порушення обов`язків, покладених на нього трудовим договором та ПВР. Тобто, при звільненні не були враховані положення ч.3 ст. 149 КЗпП України. Вказує, що невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Він не мав на меті умисно, без поважних причин не надавати «письмове роз`яснення та детальне обґрунтування причини зробленого ним припису» та «письмове пояснення з чим саме він не згоден і що на його думку є предметом трудових спорів», що підтверджується наданими відповідачу відповідями. Щодо системності характеру невиконання ним трудових обов`язків, зазначає, що вважає наказ № 25 від 15.05.2017 року «Про накладення дисциплінарного стягнення» незаконним, що підтверджується, зокрема, висновком фахівця обласного комітету профспілки від 29.05.2017 № 154-з, у зв`язку з чим він звернувся до суду. Крім того, з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця. Відповіді на розпорядження № 8 та № 9 від 17.05.2017 ним надані 23.05.2017, а дисциплінарне стягнення застосовано 23.08.2017. Зазначає, що є багатодітним батьком, а незаконний наказ про звільнення фактично позбавив його можливості утримувати родину, що призводить до сильних душевних страждань, відчуття фізичного та душевного болю. Компенсацію моральної шкоди оцінює у 20 000 грн. Вказує, що у квітні та травні 2017 року він отримував по 4 450 грн. щомісяця, з 10.06.2017 по 01.08.2017 знаходився у відпустці, тому середньоденна заробітна плата становить 222, 5 грн. ( 4450+4450/40).

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 07 вересня 2017 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 13 жовтня 2017 року у відповідача витребувано докази по справі, а саме довідку про середній заробіток позивача.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 09 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про об`єднання в одне провадження даної справи зі справою за його позовом до КЗОЗ Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня», головного лікаря КЗОЗ Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» Слюсар В.В. про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 09 листопада 2017 року провадження по справі зупинено до набрання законної сили рішенням чи ухвали Московського районного суду м.Харкова у справі № 643/7954/17 за позовом ОСОБА_1 до головного лікаря КЗОЗ Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» Слюсаря В.В. про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, провадження по справі зупинено.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 07 серпня 2018 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 29 листопада 2018 року залучено до участі у справі в якості правонаступника відповідача КЗОЗ Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» - КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» та в якості третьої особи головного лікаря КЗОЗ Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» Слюсар В.В. директора КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» Слюсара В.В.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 29 листопада 2018 року у задоволенні клопотання представника третьої особи про закриття провадження у справі відмовлено.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2019 року суддю Погасій О.Ф. замінено на суддю Харченко А.М.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 09 липня 2019 року у задоволенні заяви представника третьої особи про відвід судді відмовлено, зупинено провадження до вирішення питання про відвід.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 11 липня 2019 року заяву представника третьої особи про відвід судді Харченко А.М. задоволено.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2019 призначено головуючим суддею Майстренка О.М.

Протокольною ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 07 листопада 2019 року у задоволенні клопотання про залишення позову без руху відмовлено (том 2 а.с.51).

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 12 грудня 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 10 лютого 2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

Від третьої особи Національного агентства з питань запобігання корупції до суду надійшли пояснення, в яких вказав, що позивач звернувся до НАЗК з повідомленням за вх.. № ЗП-640/17 від 05.07.2017 щодо можливого вчинення головним лікарем КЗОЗ «Харківська обласна клінічна лікарня» ОСОБА_2 адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, відповідальність за які передбачена статтею 172-7 КУпАП. На запити НАЗК КЗОЗ «Харківська обласна клінічна лікарня» було відмовлено у наданні необхідних документів та інформації, у зв`язку із чим 28.12.2017 відносно ОСОБА_3 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-46 КУпАП. 16.01.2018 року за № 42-11/2160/18 повідомлення позивача було надіслано до ГУНП в Харківській області, як органу, працівники якого також уповноваженні на складення протоколів про адміністративні правопорушення у зазначеній категорії справ. У зв`язку з цим, позивач є викривачем з 05.07.2017 року, згідно Закону України «Про запобігання корупції». Разом з тим, до НАЗК не надходило повідомлень позивача щодо його звільнення, тому можливі порушення посадовими особами КЗОЗ «Харківська обласна клінічна лікарня» Закону не встановлювалися (том 2 а.с.92-95)

Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 05 червня 2020 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року апеляційну скаргу повернуто апелянту, справу повернуто до Московського районного суду м.Харкова для розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2020 року заяву директора КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» про перегляд заочного рішення залишено без руху.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 29 вересня 2020 року заяву директора КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» про перегляд заочного рішення повернуто.

Постановою Харківського апеляційного суду від 05 березня 2021 року ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 29 вересня 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 24 листопада 2021 року заочне рішення скасовано та призначено справу до судового розгляду.

На виконання розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 року № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» справу передано на розгляд до Октябрського районного суду м.Полтави.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 04 квітня 2023 року справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Національного агентства з питань запобігання корупції до суду надійшли пояснення, в яких зазначені аналогічні обставини тим, які викладені у поясненнях від 28.05.2020 у томі 2 а.с.92-95 (том 3 а.с.31-34).

Протокольною ухвалою від 20 грудня 2023 року заперечення відповідача з додатками повернуто без розгляду, на підставі ч.4 ст. 183 ЦПК України (том 3 а.с.100-105).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позов підтримала, з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» та третьої особи директора КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» ОСОБА_3 - ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що у 2016 році ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді завідувача наркологічного відділення № 3, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 368 КК України, про що 05.07.2016 року внесено відомості до ЄРДР. Згодом головний лікар на виконання вимог ЗУ «Про запобігання і протидію корупції» видав наказ № 1 від 24.01.2017 «Про внесення уточнень до посадової інструкції завідувача наркологічного відділення № 3 ОСОБА_1 , згідно якого позбавлено права здійснювати безпосереднє лікування пацієнтів відділення. У зв`язку із чисельними скаргами медичного персоналу щодо антисанітарних умов відділення № 3, 14.04.2017 року був виданий наказ № 21 «Про створення тимчасової діючої комісії щодо перевірки санітарного стану наркологічного відділення № 3». Проте санітарний стан у момент перевірки з 18 по 21.04.2017 року був незадовільний, а ОСОБА_1 продовжував здійснювати лікування пацієнта, за наслідками перебування у лікарні хворий помер. Згідно доповідної записки головного лікаря з медичної частини Жук С. від 12.05.2017 року, ОСОБА_1 відмовив їй у проведенні огляду хворих у його відділенні. За наслідками вказаних подій 15.05.2017 року позивачу було оголошено догану. Наказом від 23.08.2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади. Вказує, що позивача неодноразово попереджали про недопущення непрофесійної поведінки у майбутньому, що потягло за собою звільнення, що унеможливлює задоволення вказаного позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Національного агентства з питань запобігання корупції у судове засідання не з`явився, у поясненні третьої особи міститься прохання про розгляд справу за відсутності представника (том 3 а.с.30-34).

Суд, заслухавши учасників справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про задоволення позову, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 01.08.2007 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду лікаря-нарколога до КУОЗ «Міська клінічна наркологічна лікарня № 9», згідно наказу № 167-к від 01.08.2007, що слідує із копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 08.08.2005 (том 1 а.с.10).

Із вказаної трудової книжки вбачається, що 25.05.2011 року КУОЗ «Міська клінічна наркологічна лікарня № 9» перейменована на КЗОЗ «Харківська обласна клінічна лікарня».

Наказом КЗОЗ «Харківська обласна клінічна лікарня» № 281-к від 23 серпня 2017 року «Про звільнення завідувача наркологічного відділення № 3 ОСОБА_1 », ОСОБА_1 із займаної посади у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього розпорядку, на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України (том 1 а.с.20).

Згідно змісту наказу, 17.05.2017 року Головним лікарем КЗОЗ «Харківська обласна клінічна лікарня» ОСОБА_3 були видані розпорядження № 8 і № 9 якими завідуючого наркологічного відділення № 3 ОСОБА_1 було зобов`язано надати письмові пояснення. В наказі зазначено, що Пунктом 4.18 посадової інструкції завідувача наркологічного відділення № 3 визначений його обов`язок виконувати розпорядження головного лікаря та його заступника з медичної частини. Проте, ОСОБА_1 проігнорував окреслені вище розпорядження, чим допустив протиправну винну (умисну) бездіяльність, яка полягає у свідомому невиконанні розпоряджень головного лікаря, що в свою чергу є порушенням трудової дисципліни. Згідно п.7.1 Інструкції завідувач відділення за бездіяльність, які входять в сферу його обов`язків і компетенції визначаються відповідно до чинного законодавства України. Враховуючи наведене та той факт, що до ОСОБА_1 вже застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення (наказ від 15.05.2017 р. № 25 «Про накладення дисциплінарного стягнення»), керуючись п.71.1, п.4.18 посадової інструкції завідувача наркологічного відділення № 3, п.4 ч.1 ст. 36, п.3 ч.1 ст. 40, ст. 139, 142, ч.1 ст. 147, ст. 148, 149 КЗпП України, головний лікар наказав звільнити завідуючого наркологічного відділення № 3 КЗОЗ «Харківська обласна наркологічна лікарня» ОСОБА_1 із займаної посади у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього розпорядку на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України» Підставами для звільнення вказано: копію наказу від 15.05.2017 року № 25 «Про накладення дисциплінарного стягнення», виписку із протоколу засідання профспілкового комітету від 23 серпня 2017 року № 18.

Позивач з наказом ознайомлений 23.08.2017 року, що засвідчив своїм підписом, та вказав про незгоду з ним. Також в Наказі вказав про не отримання копії наказу від 15.05.2017 № 25 та виписки із протоколу засідання профспілкового комітету від 23.08.2017 № 18 (том 1 а.с.20).

Судом також встановлено, що 17 травня 2017 року головним лікарем КЗОЗ «Харківська обласна клінічна лікарня» ОСОБА_3 видано Розпорядження № 8 від «Про трудові відносини», в яких зазначено, що відповідно до ознайомлення Наказу головного лікаря Харківської обласної наркологічної лікарні № 24 від 10.05.2017 року «Щодо вменення в обов`язки», завідувач ІІІ наркологічним відділенням ОСОБА_1 зробив припис під текстом даного наказу «Зауваження додано на супровідному листі». Зауваження, заперечення або оспорювання вищевикладеного наказу головного лікаря лікарні не є в компетенції завідувачів відділень лікарні: завідувачу ІІІ наркологічного відділенням ОСОБА_1 надати письмове роз`яснення та детально обґрунтувати причину зробленого ним припису (том 1 а.с.18).

У Розпорядженні головного лікаря КЗОЗ «Харківська обласна клінічна лікарня» Слюсара В.В. № 9 від 17 травня 2017 року «Про трудові відносини» вказано, що у зв`язку із оголошенням догани завідувачу ІІІ наркологічного відділення ОСОБА_1 згідно Наказу лікарні № 25 від 15.05.2017, ОСОБА_1 під вищевикладеним наказом зробив припис «Ознайомлений. Не згоден. Згідно ст. 226 КЗОТ прошу Вас розглянути це питання на засіданні комісії з трудових спорів у 10 денний термін»: завідувачу ІІІ наркологічного відділення ОСОБА_1 надати письмове пояснення з чим саме він не згоден і що на його думку у предметом трудових спорів (том 1 а.с.17).

Як слідує із повідомлення головного лікаря КЗОЗ ХОКНЛ від 25 травня 2017 року за вих.. № 22, щодо доповідної записки ОСОБА_1 від 23.05.2017 № 14 щодо роботи комісії по трудових спорах, останнього повідомлено, що комісія не підпорядкована головному лікарю. Для отримання більш детальної інформації рекомендовано звернутися до КТС. Також повідомлено щодо супровідного листа № 13 від 23.05.2017, а саме що наказ № 24 від 10.05.2017 року «Про вменення в обов`язки» скасований наказом № 28 від 24.05.2017 року (том 1 а.с.15).

Таким чином, стверджувати про те, що ОСОБА_1 не виконав Розпорядження № 8 від 17.05.2017 є безпідставним, оскільки як вбачається із відповіді самого відповідача, ОСОБА_1 свої зауваження до Наказу № 24 від 10.05.2017 року «Щодо вменення в обов`язки» виклав у супровідному листі від 22.05.2017 (том 1 а.с.16), до того ж цей наказ в подальшому 24.05.2017 був скасований.

Розпорядження № 9 «Про трудові відносини» від 17.05.2017 року теж на думку суду є виконаним оскільки він надав свої пояснення щодо незгоди з наказом № 25 від 15.05.2017 року до комісії з трудових спорів 01.06.2017 (том 1 а.с.7), а 06.05.2017 року поштою надав пояснення щодо порушень, які мали місце під час перевірки санітарного стану наркологічного відділення № 3 (том 1 а.с.8-9).

Крім того, зі змісту листа Головного управління Держпраці у Харківській області від 29.09.2017 року № Л-840/02ю04/12.-14/10380 вбачається, що адміністрацією лікарні не дотриманий порядок застосування дисциплінарного стягнення, а саме до застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення власником або уповноваженим ним органом не відібрані пояснення від працівника в порядку ст. 149 КЗпП України, Акти про відмову надати пояснення відсутні. Крім того, зазначено, що у наказі про звільнення за п.3 ст. 40 КЗпП України розпорядження № 8 та № 9 стосуються виключно винесеної догани згідно наказом від 15.05.2017 року № 25 «Про накладення дисциплінарного стягнення». У наказі про звільнення не містяться дані про порушення за період з 15.05.2017 по 23.08.2017 року систематичного невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на ОСОБА_1 трудовим договором чи правилами внутрішнього трудового розпорядку. В усних поясненнях адміністрація лікарні повідомила, що будь-яких доповідних записок чи інших документів ними не складалося, всі розпорядження та доручення викладалися ОСОБА_1 усно. Таким чином, встановлено порушення п.3 ст. 40 КЗпП України (том 1 а.с.49-50).

Також судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 28.02.2018 року у справі № 643/7954/17, яке залишено без змін Постановою Апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2018 року, скасовано наказ КЗОЗ «Харківська обласна клінічна лікарня» №25 від 15.05.2017 «Про накладення дисциплінарного стягнення» у вигляді догани на завідувача наркологічним відділенням №3 КЗОЗ «Харківська обласна клінічна лікарня» ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни. Вказане дисциплінарне стягнення накладено на підставі Акту від 21.04.2017 року про перевірку дотримання санітарного стану у 3-му наркологічному відділенні КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» щодо встановлення факту порушення трудової дисципліни. Крім того, зазначено, що за результатами перевірки дотримання в 3-му наркологічному відділенні КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» санітарного законодавства у лікувально-профілактичних закладах, встановлених наказом МОЗ України, виявлено систематичне і тривале порушення санітарних норм і правил, що стало наслідком неналежного виконання завідувачем наркологічного відділення № 3 ОСОБА_1 , покладених на нього посадовою інструкцією (п.п. 1.1, 4.16, 4.18, 3.1) функціональних обовязків, а також наслідками невиконання Наказу головного лікаря КЗОЗ «ХОКНД» № 2 від 03.02.2017 року «Про посилення контролю для забезпечення належного санітарно-гігієнічного стану відділення лікарні» (том 1 а.с.77-84).

За змістом ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

За змістом ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до положень ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

За змістом ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті.

Згідно ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Суд вважає, що відповідач не довів суду, що ним були дотриманні положення чинного законодавства при звільненні позивача з посади.

Так, в порушення ст. 149 КЗпП України не були відібрані пояснення у ОСОБА_1 до застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення 23.08.2017 року наказом № 281-к, Акти про відмову надавати пояснення відсутні.

Крім того, фактично розпорядження № 8 та № 9 від 17.05.2017 року стосуються виключно винесення ОСОБА_1 догани згідно наказом від 15.05.2017 року № 25 «Про накладення дисциплінарного стягнення». Тобто за цей проступок вже застосовувалося дисциплінарне стягнення, тому має місце порушення ст. 147 КЗпП України. До того ж, вказаний наказ про застосування дисциплінарного стягнення у подальшому був скасований рішенням Московського районного суду м.Харкова від 28.02.2018 року у справі № 643/7954/17.

Також в наказі про звільнення за п.3 ст. 40 КЗпП України не містяться дані про систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на ОСОБА_1 трудовим договором та Правилами трудового розпорядку у період з 15.05.2017 по 23.08.2017.

Враховуючи, що дисциплінарне стягнення може бути застосоване власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, суд вважає, що відповідачем пропущений строк накладення дисциплінарного стягнення, встановлений ст. 148 КЗпП України.

Також при звільненні ОСОБА_1 не враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Доводи представника відповідача у судовому засіданні про незадовільну роботу позивача, притягнення його до кримінальної відповідальності, не викладені у змісті наказу про звільнення, а тому стверджувати, що ця обставина була врахована при винесенні наказу, є безпідставним. Аналогічно суд не може вважати таким, що враховано при звільненні, факт заподіяння шкоди діями працівника, які полягали у смерті пацієнта, оскільки ця обставина також не покладена в основу наказу як підстава для звільнення.

Враховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК, а позивач не заявляв такої підстави позову, як неможливості його звільнення з посади як викривача, враховуючи положення Закону України «Про запобігання корупції», дана підстава судом не досліджується.

Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню, що слідує зі змісту ч.8 ст. 235 КЗпП України.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що звільнення позивача із займаної посади відбулось з порушенням вимог трудового законодавства України, а тому позовні вимоги в частині скасування судового наказу № 281-к від 23.08.2017 та поновлення позивача на посаді з 23.08.2017. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При вирішенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку суд виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Суд, вирішуючи вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Так, відповідно до ст.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до ст.2 абзац 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до ст.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до вищевказаних положень суд визначає розмір середньої заробітної плати позивача за період дня звільнення по день ухвалення рішення про поновлення на роботі, тобто з 23.08.2017 року по 22.01.2024 року.

Так, середньоденна заробітна плата ОСОБА_6 без урахування проведених загальнообов`язкових утримань становить 287 грн. 02 коп. (середньомісячна заробітна плата за останні 2 календарних місяці квітень та травень 2017 року (5596 грн. 80 коп. + 5596 грн. 80 коп.) : 39 робочих днів (квітень 19, травень -20).

Вказаний розмір підтверджується Довідкою № 23 від 24.10.2017, виданою КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» (том 1 а.с.62).

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

За таких обставин, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 23.08.2017 року по 22.01.2024 року становить 446 407 грн. 50 коп. (287 грн. 02 коп. х 1625 днів ( за 2017 рік 91 робочий день, за 2018 рік 250 робочих днів, за 2019 рік 250 робочих днів, за 2020 рік 251 робочий день, за 2021 рік 250 робочих днів, за 2022 рік 257 робочих днів, за 2023 рік 16 робочих днів).

Суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, оскільки заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагається від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Позивач у своєму позові не довів жодними належними та допустимими доказами, що він зазнав моральних страждань внаслідок порушення його прав. До позову як докази долучені свідоцтва про народження трьох дітей, у зв`язку з чим він з дружиною є багатодітними батьками. Однак сам по собі цей факт не свідчить про сильні душевні хвилювання, страждання, заподіяння фізичного та душевного болю позивачу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині за недоведеністю.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до норм ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовлено, судовий збір у сумі 640 грн. ( 2017 рік) стягується з позивача на користь держави, оскільки при звернення до суду з позовом судовий збір за вказану вимогу оплачений не був.

Враховуючи, що інші позовні вимоги були задоволені, то суд стягує із КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» на користь держави судовий збір у сумі 5 944 грн. 07 коп. ( 640 грн. + 640 грн.+ 4 664, 07 грн.).

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Зі змісту ч.ч.1-3 ст. 134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі.

Враховуючи надані стороною позивача докази понесення витрат на правову допомогу позивачем, а саме Квитанції б/н від 25.08.2017 на суму 5 500 грн. та від 25.09.2017 року на суму 3 500 грн. , Акт виконаних робі ( виконаних послуг) на суму 9 000 грн. (том 2 а.с.109-111), Договір про надання правової допомоги від 25.08.2017, Додаткову угоду № 1 до Договору про надання правової допомоги від 25.08.2017 від 30.11.2021 року, Акт виконаних робіт від 18.01.2024 року, квитанцію до прибуткового ордеру б/н від 18.01.2024 року на суму 30 000 грн., а також те, що позов задоволено частково в частині трьох позовних вимог, а у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди відмовлено, суд приходить до висновку про часткове стягнення витрат на правову допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 29 250 грн. ( 39 000 : 4 = 9 750 грн. х3).

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 137,141, 229, 263-265, 268, 354, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати Наказ Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» № 281-к від 23.08.2017 року «Про звільнення завідувача наркологічного відділення № 3 ОСОБА_1 », яким звільнено завідуючого наркологічним відділенням № 3 КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» ОСОБА_1 з займаної посади у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього розпорядку на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді завідуючого наркологічним відділенням № 3 Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» з 23.08.2017.

Рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Стягнути із Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.08.2017 по 22.01.2024 у сумі 466 407 грн. 50 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути із Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 29 250 грн.

Стягнути із Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» на користь держави судовий збір у сумі 5 944 грн. 07 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня», зареєстроване місце знаходження: 61013 м. Харків, вул. В`ятська, 1, .

Третя особа - Директор Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» Слюсар В.В., місце знаходження: 61013 м. Харків, вул. В`ятська, 1.

Третя особа Національне агентство з питань запобігання корупції, місце знаходження: 01103 м.Київ, бульв. М.Міхновського, 28, .

Повне рішення складено 26 січня 2024 року.

Суддя Л.І. Савченко