Справа № 953/1025/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2024 р. Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючої судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Кривенка Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові заяву старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції Колісник Д.О. про тимчасове обмеження права на виїзд за межі України боржника ОСОБА_1 ,-

встановив:

До Київського районного суду м. Харкова надійшло подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції Колісник Д.О. про тимчасове обмеження права на виїзд за межі України боржника ОСОБА_1 .

В обґрунтування подання виконавець вказує, що на примусовому виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження № 72021398 з примусового виконання виконавчого листа № 991/2396/22 від 22.05.2023р. про солідарне стягнення із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у дохід держави вартість необґрунтованих активів в сумі 2370682,32 грн.

В поданні виконавець прохає тимчасово обмежити виїзд боржника ОСОБА_1 за межі України і підставою подання вказує те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що подання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання опорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним та має легітимну мету з огляду на вимогу забезпечення права кожного на справедливий суд, яке поширюється на стадію виконавчого провадження.

Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 6 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Саме державний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Як випливає з аналізу наведених положень закону, підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на боржника - фізичну особу судовим рішенням, а також винна поведінка цієї особи, яка полягає в ухиленні від виконання таких зобов`язань.

У сенсі положень частини 1 статті 441 ЦПК України застосоване судом тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є заходом забезпечення виконання судового рішення, з огляду на що наявність невиконаного зобов`язання (невиконаного судового рішення) має наслідком відсутність підстав для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

У справі «Soering vs UK» від 7 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

З матеріалів справи вбачається, що постановою держаного виконавця від 14.06.2023р. відкрито виконавче провадження №72021398 по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого на підставі рішення Вищого антикорупційного суду від 18.10.29022р. по справі №991/2396/23 про стягнення у солідарному порядку із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у дохід держави вартість необґрунтованих активів у сумі 2 370 682,32 грн (два мільйона триста сімдесят тисяч шістсот вісімдесят дві гривні тридцять дві копійки).

Державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та звернення стягнення на заробітну плату яку отримує ОСОБА_1 у Східному міжрегіональному міністерстві юстиції (м.Харкові)

Здійснений вихід за місцем реєстрації ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , про що складений акт підписаний лише державним виконавцем , де зі слів сусідки, що вона з 3 квартири вже давно нікого не бачила.

Також державним виконавцем винесені численні вимоги та платіжні інструкції на списання грошових коштів за судовим рішенням, проте доказів направлення та отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження, вимог та платіжних доручень , надані матеріали не містять.

Надану суду роздруківка якоїсь переписки, не є належним доказом, оскільки вказане листування не дає змогу встановити його учасників .

Крім того, рішення Вищого антикорупційного суду від 18.10.29022р. по справі №991/2396/23 змінено постановою ВС від 04 жовтня 2023 року, та стягнуто із ОСОБА_3 у дохід держави вартість необґрунтованих активів у сумі 1 185 341,16 грн.

Тобто рішення суду , яке підлягає виконанню набуло чинності 04.10.2023р., при цьому змінилася сума стягнутих із боржника ОСОБА_1 необґрунтованих активів.

Доказів саме ухилення ОСОБА_1 від зобов`язань покладених на неї рішенням суду, яке набуло чинності 04 жовтня 2023 року, виконавцем не надано.

Саме невиконання боржником зобов`язань, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Керуючись статтями 13, 81, 442 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволені заяви старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції Колісник Д.О. про тимчасове обмеження права на виїзд за межі України боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 15 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набила законної сили з моменту її підписання.

Суддя Бородіна Н.М.