РІШЕННЯ

Іменем України

18.09.2024 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

Головуючого судді Кузь В.Я.

присяжних Нечипорука А.М. Поліщук Н.М.

за участю секретаря судового засідання Савченко А.К.

прокурора ОСОБА_1

адвоката Вишневського М.С.

представників медичного закладу Данилишин М.І, ОСОБА_2 , ОСОБА_3

особи, відносно якої розглядається питання ОСОБА_4

законного представника - мами ОСОБА_5

розглянувши в закритому судовому засіданні у місті Львові в залі суду цивільну справу за заявою завідувача відділення Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» - Данилишин М.І. про госпіталізацію та лікування громадянина ОСОБА_4 , року 1984, місяця листопада, дня 02 народження в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару, -

В С Т А Н О В И В:

В.о. завідувача 03 відділення Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» - Данилишин М.І. звернулася до суду із заявою про госпіталізацію та лікування громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару.

В обгрунтування заяви вказує на те, що 17 вересня 2024 року об 08 год. 40 хв. в примусовому порядку в супроводі матері та працівників поліції поступив гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З наявної медичної документації відомо, що по лінії РТЦК та СП в 2004 році, обстежувався у 15 відділенні, був комісований по ст. 15 "б". У квітні 2005 року пацієнт став замкнутим, підозрілим до батьків, заявляв їм: "ви не мої батьки, мене підмінили 20 років тому", "за мною слідкують люди ректора", втікав з дому, почав висловлювати маячні ідеї впливу. Тоді перебував на стаціонарному лікуванні з 08.06.2005р. по 08.07.2006р. з діагнозом: Шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно - параноїдний синдром. Після того неодноразово лікувався в КНП ЛОР "ЛОКПЛ" (з 23.06.2006р. по 21.07.2006р., з 11.11.2010р. по 12.11.2010р., з 17.08.2021р. по 19.08.2021р., з 29.09.2021р. по 06.10.2021р., з 11.10.2021р. по 25.10.2021р., з 27.02.2022р. по 01.03.2022р., з 21.06.2023р. по 10.07.2023р.), у зв`язку з наявністю галюцинаторно параноїдної симптоматики, говорив про двійників-прибульців, безцільно бродив вулицями, ходив голим, кидався під машини, поведінково був агресивним, говорив сам із собою. Ліки не приймав, вів асоціальний спосіб життя. Остання госпіталізація з 02.12.2023р. по 27.12.2023р. з діагнозом: Параноїдна шизофренія, безперервний тип перебігу. Тоді намагався порізати матір, побив скло, помалював стіни вдома. Після виписки підтримуюче лікування не приймав. Поточна госпіталізація зумовлена різким погіршенням психічного стану. Зі слів матері та супроводжуючих осіб поводився неадекватно, "ледь не підпалив будинок", втікав з дому, відмовлявся приймати ліки, розмовляв сам із собою, бригадою ЕМД у супроводі працівників поліції доставлений у КНП ЛОР "ЛОКПЛ". На приймальному відділенні пацієнт неспокійний, метушливий, на місці не втримується, викрикає, до чогось прислухається, оглядається по сторонах, чинить опір огляду, на запитання відповідає після паузи, вибірково, не по суті, говорить нісенітниці, розмахує руками. В приймальному відділенні КНП ЛОР "ЛОКПЛ" даний громадянин був оглянутий черговими лікарями-психіатрами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які дійшли до висновку, що ОСОБА_4 страждає на важкий психічний розлад, а саме: параноїдна шизофренія з безперервним перебігом - F20.00 (діагноз згідно Міжнародної класифікації хворіб МКХ-10) і потребує госпіталізації та лікування в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару. 17 вересня 2024 року лікарська комісія в складі ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , дійшли висновку, що гр. ОСОБА_4 страждає на важкий психічний розлад: Параноїдна шизофренія з безперервним перебігом F20.00 (діагноз згідно МКХ-10). Внаслідок цього вказаний громадянин не може адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку, виявляє реальну загрозу для себе та оточуючих. Комісія дійшла до висновку, що подальше лікування даного громадянина можливе лише в умовах психіатричного закладу в примусовому порядку, так як ОСОБА_4 в силу свого психічного стану не може надати усвідомлену згоду на подальше лікування в умовах КНП ЛОР "ЛОКПЛ".

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17.09.2024р. відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представники заявника ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , кожна окремо, підримали заяву про госпіталізацію та лікування ОСОБА_4 в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару. Зазначили, що 17 вересня 2024 року ОСОБА_4 оглянутий в приймальному відділенні, відмовився підписувати документи і, у зв`язку з цим було вирішено подати заяву про примусове лікування.

Представник ОСОБА_3 зазначила, що при поступленні гр. ОСОБА_4 та вирішення питання щодо примусової госпіталізації, дотримані всі вимоги норм чинного законодавства.

Представник ОСОБА_8 надала аналогічні пояснення, викладені в заяві, зазначила, що гр. ОСОБА_4 прибув на швидкій в супроводі працівників поліції та матері, яка пояснила, що його дії були неадекватними, ледь не підпалив будинок. Зазначила, що медикаменти, призначені при лікуванні, можуть переводити захворювання в стан ремісії, однак повністю не здатні вилікувати.

Законний представник ОСОБА_4 - мати ОСОБА_5 проти задовоення заяви заперечила, зазначила, що немає доказів, що її син вчиняв суспільно - небезпечні діяння, які становлять небезпеку для оточуючих, підтвердила, що було лікування з 2004 року діагноз - шизофренія, також мали місце неодноразові поміщення в медичний заклад для проходження лікування, при цьому ним надавалася добровільна згода на лікування. Зазначила, що бажає повести сина на лікування за кордон на альтернативне лікування.

В судовому засіданні адвокат особи відносно якої ставиться питання, ОСОБА_9 підтримав заяву, зазначивши, що стан ОСОБА_4 вказує на те, що він потребує відповідного лікування.

В судовому засіданні прокурор, в цілому з доводами заявників погодився , висловив думку про деякі сумніви щодо стану здоровя хворого, однак відчував дискомфорт від поведінки ОСОБА_4 в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали заяви, суд приходить до переконання, що заява підлягає задоволенню.

Згідно ст. 3 Закону України "Про психіатричну допомогу", кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

Так, відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Ч.2 ст.27 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Згідно висновку комісії лікарів - психіатрів 3 відділення КНП ЛОР "ЛОКПЛ" від 17 вересня 2024 року №96, гр. ОСОБА_4 потребує подальшого лікування в примусовому порядку в психіатричному стаціонарі у зв"язку з наявністю в нього на момент огляду тяжкого психічного розладу, а саме: пацієнт в свідомості, проте продуктивному мовному контакту недоступний. На запитання лікаря не відповідає, будь-які інструкції медичного персоналу виконувати відмовляється. Під час бесіди неспокійний, ходить палатою, метушливий. Поведінково виявляє ознаки галюцинаторної симптоматики: до чогось прислухається, шепоче під ніс. Зовнішній вигляд вкрай неохайний. Мислення оцінити не вдається, внаслідок мутизму. Емоційні реакції нівельовані, неадекватні, критика до власного стану відсутня. Діагноз (згідно MKX-10): F20.00 - Параноїдна шизофренія з безперервним перебігом. Даний розлад психічної діяльності позбавляє гр. ОСОБА_4 здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку.

Згідно Рішення Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016, судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України "Про психіатричну допомогу", є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність.

Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини - право на свободу, однак п."е" цієї статті передбачає законне затримання психічнохворих, зокрема для надання необхідної їм допомоги.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07(провадження № 14-9свц18).

В судовому засіданні підтверджено наявність у ОСОБА_4 психічного розладу, встановлені обставини, що він вчиняє дії, які являють безпосередню небезпеку для оточуючих, в зв`язку з наявним розладом в добровільному порядку відмовляється від лікування, то на даний час наявні підстави для його госпіталізації в психіатричний заклад в примусовому порядку.

У відповідності до «Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, в принципі 6 зазначено, що «будьяка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному закладі у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4, наведеного вище, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що: (а) внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або (б) у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи.

Згідно вимог ст. 342 ЦПК України, залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

У суду відсутні підстави ставити під сумнів компетенцію та висновки лікарів-психіатрів щодо наявності у ОСОБА_4 психічного захворювання. Також в судовому засіданні встановлено, що у нього відсутнє критичне ставлення до своєї хвороби, що свідчить про неможливість його лікування на даний час в амбулаторних умовах.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, внаслідок яких становить небезпеку для себе та оточуючих, суд приходить до висновку про необхідність госпіталізувати його в психіатричний заклад в примусовому порядку, оскільки існують підстави, передбачені ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу", для його госпіталізації до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди та згогдщи матері.

При цьому, суд відхиляє доводи законного представника - матері хворого про її наміри лікування сина за межеми України, ставиться до них критично, оскільки такі є непереконливими у її намірах.

На підставі наведеного, керуючись статтями ст.. 55 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист основоположних прав людини, статтями 12, 81, 258,259, 263-265, 339-342, 343 - 346 ЦПК України, статтями 13,14 -16 , 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд, -

У Х В А Л И В:

Задоволити заяву завідувача відділення Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» - Данилишин М.І. про госпіталізацію та лікування громадянина ОСОБА_4 , року 1984 , місяця листопада, дня 02 народження в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару.

Повний текст судового рішення виготовлено тапроголошено в судовому засідангні об 09 год. 45 хв. 23 вересня 2024 року.

Рішення суду підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. Кузь

Присяжні

А. Нечипорук

Н. Поліщук