Справа № 487/5225/24
Провадження № 2/487/2266/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2024 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді НікітінаД.Г. при секретарі Марченко О.С., без участі сторін,розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування арешту на нерухоме майно -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2024 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить скасувати арешт на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; тип обтяження: арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 3491067; реєстратор: Перша миколаївська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: ухвала, б/н, 01.11.1989, Народний суд Заводського району.

Ухвалою судді Нікітіна Д.Г. від 20 червня2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

Представник позивача - адвокат Юрчак Я.І.надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачу судовезасідання не з`явився, про дату, час та місцеслуханнясправиповідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовнузаяву не надав.

Треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовнузаяву не надали.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріалисправи, суд приходить до наступного.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є співвласницею квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду 14 грудня 1994 року, право власності зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації» 19 листопада 2003 року.

При зверненні до нотаріуса з метою реалізації свого права на розпорядження майном позивачу стало відомо про те, що в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на праві приватної спільної сумісної власності, накладено арешт (архівний запис): реєстраційний номер обтяження: 3491067.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09 травня 2024 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду 14 грудня 1994 року. Згідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна на вказану квартиру був накладений арешт (архівний запис) на підставі ухвали Народного суду Заводського району 01 листопада 1989 року, а власником зазначено ОСОБА_4 . Реєстрацію обтяження було проведено Першою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 20 липня 2006 року.

ОСОБА_5 є колишнім чоловіком позивача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ніколи не був власником/співвласником вище вказаної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду 14 грудня 1994 року.

Перша миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, відповідно до положень закону, була тільки реєстратором (технічним виконавцем) та арешти (заборони), які були накладені на підставі заяв, повідомлень, листів будь-яких підприємств, установ, організацій, банків, ухвал, рішень суду, слідчих органів, рішень відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг). Строк зберігання листування по накладенню та зняттю арештів (заборон) - три роки.

13 травня 2024 року представником позивача до Заводського районного суду м. Миколаєва було подано заяву щодо надання копії ухвали суду від 01 листопада 1989 року, якою було накладено арешт на вище вказану квартиру, а також рішення суду за результатами розгляду справи в рамках якої був накладений арешт на квартиру, й ухвалу суду про скасування арешту.

10 червня 2024 року Заводським районним судом м. Миколаєва була надана відповідь на вказану заяву, якою не надано жодних документів щодо накладення/скасування арешту.

Статтею 41 КонституціїУкраїни передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Впункті 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Звежинський проти Польщі» (заява № 34049/96) суд повторює, що позбавлення майна, у значенні цього речення, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності. Суд нагадує, що під час втручання необхідно дотримуватися «справедливої рівноваги» між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (рішення у справі «Pressos Compania Naviera S.» та інші проти Бельгії» від 20 листопада 1995 року, серія A, № 332, с. 23, п. 38). Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар (рішення у справі Спорронга і Льонрота).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Серков проти України» (пункти 42-44) зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі «якості» закону, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні. Якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків платників податків і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Будь-яке втручання органу влади у безперешкодне володіння майном повинно бути «законним», позбавлення майна можливе лише «на умовах, передбачених законом (Рішення ЄСПЛ від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії»).

Відповідно до частини першої статті 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим у його здійсненні.

Згідно з статтею 391 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 386 ЦК Українивстановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.158 ЦПК України суд можескасувати заходи забезпечення позову з власноїініціативиабо за вмотивованимклопотаннямучасникасправи. Клопотання про скасуваннязаходівзабезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше пяти днів з дня надходженняйогодо суду. У випадкузалишення позову без розгляду, закриттяпровадження у справіабо у випадкуухваленнярішеннящодоповноївідмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішеннізазначає про скасуваннязаходівзабезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набраннязаконноїсиливідповіднимрішеннямабоухвалою суду.

Крім вищезазначеного, п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 р. передбачає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачено при поданні позову.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 133,141, 247, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування арешту на нерухоме майно - задовольнити.

Скасувати арешт на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; тип обтяження: арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 3491067; реєстратор: Перша миколаївська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: ухвала, б/н, 01.11.1989, Народний суд Заводського району.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом поданняапеляційноїскарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційнускаргу небуло подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Г. Нікітін