Справа № 306/920/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 січня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Фазикош Г.В., Куштана Б.П.

з участю секретаря судового засідання: Сливки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 листопада 2021 року, ухвалене головуючою суддею Жиганською Н.М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового кредитного зобов`язання

встановив:

У червні 2021 року ПАТ АТ «УКРГАЗБАНК» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за кредитним договором.

Позов мотивувало тим, що 01.02.2008 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 04/08мк, відповідно до умов якого позичальнику ОСОБА_1 надано кредит в сумі 39 000 доларів США на строк по 31.01.2015 із сплатою 11.9 % річних за користування кредитом. 12.05.2008 до Кредитного договору внесено зміни - збільшено суму кредиту до 51 800 доларів США.

11 листопада 2009 року, у зв`язку з тим, що позичальник перестав належним чином виконувати зобов`язання банк звернувся із позовом до суду і, відповідно до рішення Свалявського районного суду від 23 червня 2010 року у справі № 2-499/2010 позов банку задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 суму 469 745,35 грн заборгованості за кредитом договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

25.02.2019 виконавчі провадження стосовно боржника ОСОБА_1 було закінчено після реалізації предмету іпотеки та зарахування коштів на рахунок стягувача.

Однак, після зарахування коштів на рахунки позичальника ОСОБА_1 на погашення заборгованості за вказаними вище виконавчими листами з одночасним переведенням їх у валюту, заборгованість у валюті кредиту, зафіксована на момент винесення судового рішення у справі лише частково зменшилася, але досі не погашена.

У зв`язку з наведеним, вважає, що до відповідача слід застосувати положення ст. 625 ЦК України щодо відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

З врахуванням наведеного ПАТ АТ «УКРГАЗБАНК» просив суд стягнути з ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за кредитним договором в розмірі 107 835,89 грн за період з 06.05.2018 по 05.05.2021.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ АТ «УКРГАЗБАНК» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вказує, що той факт, що суд ухвалив рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у гривневому еквіваленті у розмірі 469 745,35 грн, не спростовує факту, що зобов`язання за вищевказаним кредитним договором мали виконуватись у валюті кредиту, тобто, в доларах США. Відповідно до пунктів 3.3.3 та 3.3.4 кредитного договору №04/08мк від 01.02.2008 погашення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами мали здійснюватись виключно у валюті кредиту. Тому й зарахування коштів у гривні поступали на рахунки позичальника ОСОБА_1 в ході примусового виконав вищевказаного судового рішення, здійснювалось з одночасним переведенням їх у валюту кредиту.

Таким чином, реалізація предмету іпотеки в ході примусового виконана вищевказаного судового рішення з спрямуванням коштів від реалізації на погашення кредиту з одночасним переведенням їх у валюту кредиту, не привела до повного погашення кредитної заборгованості, а лише до зменшення суми заборгованої з 55 865,89 доларів США до 38 469,61 долара США.

Однак, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що грошовим зобов`язанням відповідача ОСОБА_1 перед Банком виступала не заборгованість у валюті кредиту, а такою була фіксована сума у гривні у розмірі 469 745,35 грн, як еквівалент фактичної заборгованості ОСОБА_1 у валюті кредиту на момент ухвалення судового рішення.

При цьому, суд першої інстанції погоджується з тим, що рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 19.08.2010 було виконано боржником ОСОБА_1 в повному обсязі лише 22.02.2019. За таких обставин, якщо допустити, що грошовим зобов`язанням ОСОБА_1 була заборгованість у розмірі 469 745,35 грн., суд першої інстанції мав би констатувати, що ОСОБА_1 за період з 06.05.2018 по 22.02.2019 (дата виконання рішення суду по погашенню заборгованості у розмірі 469 745,35 грн.) прострочила виконання цього грошового зобов`язання тривалістю 292 дні і відповідно 3% річних складають 11 273,89 грн. (469745,35хЗ%:365х292), проте, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає що така підлягає частковому задоволенню, за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно приписів ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ході апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані з отриманням та використанням кредитних коштів.

За договором кредиту № 04/08м від 01.02.2008 р. відповідачка отримала кредит в сумі 39 000 доларів США із встановленим строком повернення кредиту до 31.01.2015 із встановленими відсотками за користування кредитом 11.9%

Та 12.05.2008 р. укладено Договір про внесення змін до кредитного договору № 04/08м від 01.02.2008 р., яким було збільшено суму кредиту до 51 800 доларів США.

Додатковим рішенням Свалявського районного суду від 19 серпня 2010 року стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 469 745.35 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постановою заступника начальника відділу Свалявського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Янович С.П. від 25.02.2019 р. здійснено закриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-499/10 який видано 30.10.2010 р. у зв`язку з тим, що 22.02.2019 р. за платіжним дорученням № 754 було здійснено перерахування на користь стягувача суми 469 745.35 грн.

Відтак, додаткове рішенням Свалявського районного суду від 19 серпня 2010 року виконано 22.02.2019 року в повному обсязі.

Відхиляючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позаяк відбулось 22.02.2019 року повне виконання додаткового рішення Свалявського районного суду від 19 серпня 2010 року то нарахування Банком після цієї дати 3% річних в доларах США є безпідставним. Крім цього, суд послався на те, що починаючи з 19 серпня 2010 року в позичальника відсутній був такий обов`язок як сплата компенсаційних виплат з розрахунку 3% річних із суми 55 865,89 доларів США.

Проте, апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на такі доводи.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Звертаючись у суд із позовом від 11.11.2009 року ПАТ АБ «Укргазбанк» зазначав, що станом на 04.11.2009 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком за кредитним договором наявна на загальну суму 51 950,54 долари США і 5.055,95 гривень. Та у зв`язку із цим банк просив суд стягнути солідарно із ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість у загальній сумі 51 950,54 доларів США і 5.055,95 гривень. У зв`язку із наявною заборгованістю в рахунок погашення кредитної заборгованості банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки, яким виступав житловий будинок та земельна ділянка.

Також заявою від 23.06.2010 року ПАТ АБ «Укргазбанк» збільшив позовні вимоги у зв`язку із тим, що після подання позову збільшилась заборгованість, яка станом на 17.06.2010 року вже становить загальний розмір заборгованості на суму 55 885,01 доларів США, що еквівалентно сумі 442 212,50 грн. за курсом НБУ станом на 17.06.2010 р. за 1 долар США - 7,9129 грн. та 19 136,40 гривень. Розрахунок заборгованості здійснено Банком у доларах США із зазначенням еквіваленту в гривні за курсом НБУ.

Зазначене свідчить про те, що Банком було заявлено позов виходячи із валюти кредитування, якою виступали долари США.

В додатковому рішенні Свалявського районного суду від 19 серпня 2010 року зазначено тільки еквівалент загальної суми заборгованості у грошовій одиниці гривні позаяк було здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначене не спростовує ту обставину, що позов було заявлено у грошовій одиниці валюти кредитування, якою були долари США і саме еквівалент заборгованості у гривні за курсом НБУ і становив борг у розмірі 59 364,50 доларів США, яку фактично суд і стягнув у рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки у додатковому рішенні від 19.08.2010 року.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

На підставі додаткового рішення Свалявського районного суду від 19 серпня 2010 року було видано 30.10.2010 р. виконавчий лист, який ПАТ АБ «Укргазбанк» було пред`явлено до примусового виконання. Після тривалого виконавчого провадження було здійснено 22.02.2019 р. за платіжним дорученням № 754 перерахування боржником на користь стягувача суми 469.745.35 грн.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення суду від 19 серпня 2010 року про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зобов`язання відповідачки сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилось та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 22.02.2019 року (дата повного платежу з погашення боргу). Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до 22 лютого 2019 року.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Та 29.07.2021 р. адвокатом Меренич М.І., яка представляє ОСОБА_1 подала заяву про застосування строків позовної давності.

А звідси, аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому 22 лютого 2019 року (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання відповідачів перед банком за Кредитним договором припинилося.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Таким чином, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що погашення заборгованості визначеної рішенням суду є свідченням того, що у кредитора відсутні підстави для застосування приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині нарахування 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку стосовно того, що у спірних правовідносинах мало місце невиконання боржником грошового зобов`язання яке є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

У цій справі ПАТ АБ «Укргазбанк» пред`явило позов 11 червня 2021 року.

Як вище вже було зазначено, стягнута додатковим рішення Свалявського районного суду від 19 серпня 2010 року сума у еквіваленті за курсом НБУ в розмірі 469 745.35 грн., що становило загальну суму 55 865,89 доларів США заборгованості за кредитним договором.

ОСОБА_1 тільки 22 лютого 2019 року погасила суму 469 745.35 грн., тобто на протязі 8 років і 6 місяців рішення суду не було виконано. Та станом на 22.02.19р. курс гривні до долара США становив за 1 долар США 27,00263 грн. Тобто, сума 469 745.35 грн. на цю дату відповідала тільки сумі у 17 396,28 доларів США, а не сумі 55 865,89 доларів США, яку стягнув суд додатковим рішенням. А звідси, сума 38 469,61 доларів США станом на 05 травня 2021 року залишилась непогашена боржником.

Позаяк мало місце з боку ОСОБА_1 прострочення грошового зобов`язання то починаючи з 09 червня 2018 року по 08 червня 2021 року (дата звернення з позовом) ПАТ АБ «Укргазбанк» має право на отримання 3% від простроченої суми, якою були кредитні кошти у сумі 55 865,89 доларів США.

Починаючи з 09 червня 2018 року по 25 лютого 2019 року, що становить 265 днів, тому 55 865,89 дол. США х на 3% : на 365 днів та х на 265 днів = 1.216,80 доларів США.

З 26 лютого 2019 року по 05 травня 2021 року (дата по яку заявлено позов), що становить 798 днів, тому 38 469,61 доларів США х на 3% : на 365 днів та х на 798 днів = 2.520,03 доларів США.

А звідси, 1.216,80 + 2.520,03 = 3.736,83 доларів США, які х на 27,733 грн. (курс НБУ) = 103 633,51 гривні на які ПАТ АБ «Укргазбанк» має право вимоги із ОСОБА_1 .

Оскільки, банк заявив вимоги на суму 107 835,89 грн., але позаяк колегією суддів визнано із такої суми тільки сума 103 633,51 гривні, що становить 96,10 % від заявленої суми (103 633,51х100:107 835,89), то за цієї обставини позовні вимоги підлягають тільки частковому задоволенню.

Наведеного суд першої інстанції не врахував, та при відхиленні заявлених вимог залишив поза увагою ту обставину, що хоч боржник і сплатив грошові кошти у сумі 469 745.35 грн., проте станом на 22.02.2019 р. такі не відповідали сумі 55 865,89 доларів США з якої виходив суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення, що свідчить про залишення боргу на суму 38 469,61 доларів США за прострочення якої банк має право на отримання 3% від простроченої суми. Відтак, такі висновки суду першої інстанції є такими, що не ґрунтуються на досліджених обставинах, у сукупності разом із зібраними у справі доказами та доводами учасників справи.

Зважуючи на встановлене у контексті вимоги пунктів 1 - 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, колегія суддів належним чином дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшла обґрунтованого висновку про те, що право позивача у спірних правовідносинах є частково порушеним, тому такі позовні вимоги підлягають задоволенню частково за вищенаведених доводів. Та у зв`язку із цим доводи апеляційної скарги ПАТ АБ «Укргазбанк» є частково підставними.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи, тому воно підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

При поданні позову банком сплачено 2270,00 грн. судового збору, а за подання апеляційної скарги банк сплатив судовий збір у сумі 3405,00 грн., а всього 5675,00 грн.

Апеляційним судом задоволено позов на суму 96,10 %, тож відшкодуванню підлягає сума 5 453,67 (5675,00 х 96,10%) гривень, судового збору, яка підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк».

Зважуючи на викладене та керуючись нормами статей 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК», задовольнити частково.

Рішення Свалявського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 листопада 2021 року скасувати та постановити у даній справі постанову про часткове задоволення позову.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК», , три проценти річних у розмірі 103 633,51 гривні за прострочення виконання грошового зобов`язання та судові витрати у розмірі 5 453,67 гривні, судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

У решті розміру вимоги про стягнення трьох процентів річних, відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 14 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: