ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 190/1778/22

провадження № 61-13066св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області, товарна біржа «Слов`янська універсальна біржа»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на заочне рішення П`ятихатського райнного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2023 року у складі судді Фирси Ю. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2023 року у складі колегії суддів: Халаджи О. В., Канурної О. Д., Космачевської Т. В.,

Короткий зміст позовних вимог

1. У грудні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області, товарна біржа «Слов`янська універсальна біржа», про визнання договору обміну нерухомим майном дійсним.

2. Позовна заява мотивована тим, що 23 січня 1998 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та імені неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 укладено договір обміну нерухомого майна, згідно якого вони обміняли належну їм квартиру АДРЕСА_1 на житловий будинок АДРЕСА_2 .

3. Вказаний договір був зареєстрований товарною біржею «Новый век» у відповідності з діючим на той час законодавством.

4. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

5. Після смерті ОСОБА_6 з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину звернулись до приватного нотаріуса Кам`янського нотаріального округу Дніпропетровської області, яка роз`яснила, що для успадкування частки будинку спадкодавця необхідно надати витяг з Державного реєстру про право власності на будинок.

6. Проте, коли вони звернулись до державного реєстратора виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області, отримали відмову з посиланням на те, що договір обміну нерухомим майном, посвідчений товарною біржею «Новый век», нотаріально не посвідчений.

7. У зв`язку з вищевикладеним просили визнати дійсним договір обміну нерухомим майном від 23 січня 1998 року, а саме квартири АДРЕСА_1 на житловий будинок АДРЕСА_2 , укладений між ними та ОСОБА_4 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

8. Заочним рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2023 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

9. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що спірний договір на момент його укладення підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню відповідно до вимог статті 227 ЦК УРСР та частини першої статті 55 Закону України «Про нотаріат», тому згідно вимог до частини другої статті 47 ЦК УРСР такий договір не може бути визнано дійсним.

10. Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

11. У вересні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - ОСОБА_5 .

12. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

13. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

14. У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити позовні вимоги.

15. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 754/1466/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

16. Касаційна скарга мотивована тим, що між сторонами було укладено договір обміну нерухомим майном, який не був нотаріально посвідчений, проте він був укладений та зареєстрований товарною біржою «Новый век», та зареєстрований в П`ятихатському бюро технічної інвентаризації, де було видано реєстраційне посвідчення на право власності майна позивачам на підставі договору.

17. Зазначає, що позивачам не було відомо про необхідність реєструвати біржовий договір у нотаріальній конторі.

18. Під час розгляду справи місцевий суд помилково врахував роз`яснення Міністерства юстиції України від 10 квітня 1998 року «Щодо діяльності товарних бірж».

19. Матеріалами справи доведено та не спростовано, що договір обміну нерухомим майном укладений на підставі статті 15 Закону України «Про товарні біржи», який зареєстровано в держаній установі (БТІ), що видала свідоцтво про право власності. При цьому договір укладено відповідно до статті 41 ЦК УРСР та досягнуто всіх істотних умов відповідно до статей 128, 153 ЦК УРСР.

20. Також посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував нерелевантну практику Верховного Суду.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21. 23 січня 1998 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та імені неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 укладено договір обміну нерухомого майна, згідно якого позивачі обміняли належну їм квартиру АДРЕСА_1 на житловий будинок АДРЕСА_2 , який був зареєстрований на товарній біржі «Новий век».

22. Згідно копії реєстраційного посвідчення, виданого П`ятихатським міським бюро технічної інвентаризації, будинок АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_1 .

23. Відповідно до копії довідки, виданої дочірнім підприємством комунального підприємства «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» № 57 від 31 жовтня 2022 року, право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на підставі договору обміну нерухомого майна, посвідченого товарною біржею «Новий вік» від 23 січня 1998 року, реєстровий номер 3-16.

24. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть.

25. Відповідно до копії рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Біліменко С. Г. від 11 листопада 2022 року позивачу ОСОБА_2 у державній реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_2 відмовлено, оскільки договір обміну нерухомим майном нотаріально не посвідчений.

Позиція Верховного Суду

26. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

27. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

28. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

29. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

30. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

31. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

32. Враховуючи те, що правочин вчинено 23 січня 1998 року, тому при вирішенні спору підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР, Закон України «Про товарну біржу».

33. Відповідно до статті 1 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, статтею 2 Закону встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів.

34. Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

35. Згідно зі статтею 41 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

36. Відповідно до статті 42 ЦК УРСР угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

37. Водночас згідно зі статтею 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди.

38. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

39. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

40. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

41. Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

42. Разом із тим, за загальним правилом, визначеним у статтях 47, 227 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу житлового будинку підлягали нотаріальному посвідченню.

43. При цьому відповідно до статті 241 ЦК УРСР за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує.

44. Статтею 242 ЦК УРСР передбачено, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає зі змісту відносин сторін.

45. У період укладання оспорюваного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224, 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» біржи мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

46. Отже, положення статті 227 ЦК УРСР спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку. Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як стаття 15 Закону України «Про товарну біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний.

47. Висновки щодо тлумачення вищевказаних норм матеріального права викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 640/3509/19 (провадження № 61-10287св20).

48. У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 389/122/16ц (провадження № 61-12634св18) зазначено, що для визнання судом угоди дійсною повинен мати місце не лише факт повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також факт ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди.

49. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

50. Разом із тим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач у теперішній час не бажає посвідчити зазначений договір в нотаріальній конторі, доказів навмисного ухилення його від нотаріального оформлення угоди позивачі суду не надавали.

51. Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правомірного висновку, що спірний договір обміну нерухомого майна нотаріально посвідчений не був, доказів навмисного ухилення ОСОБА_4 від нотаріального оформлення угоди позивачі суду не надали, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

52. Доводи заявника про те, що суд апеляційної інстанції застосував нерелевантну практику Верховного Суду, відхиляються колегією суддів, оскільки апеляційний судом правомірно враховано тлумачення Верховним Судом норм матеріального права, які підлягають застосуванню у справі, яка переглядається.

53. Посилання заявника на те, що судами невраховано висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 754/1466/15, є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції правомірно послався на висновки, які містяться у вказаній постанові, щодо застосування норм матеріального права.

54. При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що оскільки згідно копії реєстраційного посвідчення від 06 лютого 1998 року, виданого П`ятихатським міським бюро технічної інвентаризації, будинок АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , тому останні не позбавлені права звернутися до суду із позовом про визнання права власності, в тому числі, в порядку спадкування.

55. Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

56. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

57. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

2. Заочне рішення П`ятихатського райнного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович