судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська
Марченко Наталії Юріївни
Статтею 293 ЦПК України передбачено, що розгляд справ у порядку окремого провадження про оголошення особи померлою проводиться судом у складі одного судді і двох присяжних.
Відповідно до ч. 3 ст. 68 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на присяжних поширюються гарантії незалежності і недоторканності суддів, установлені законом, на час виконання ними обов`язків із здійснення правосуддя.
За змістом ч. 1ст. 35 ЦПК України питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. Головуючий голосує останнім.
Згідно з ч. 3 ст. 35 ЦПК України суддя, не згодний із рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 26 січня 2024 року задоволено заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна.

Вказаним рішенням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатним строком на два роки з моменту набрання дійсним рішенням законної сили, а також встановлено над ним опіку та призначено його опікуном сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалюючи більшістю голосів рішення про визнання ОСОБА_2 недієздатним, суд виходив із того, що останній виявляє хронічний стійкий психічний розлад у формі важкого рекурентного депресивного розладу з психічними симптомами та за своїм психічним станом у теперішній час не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Також судом взято до уваги висновок та подання органу опіки та піклування про призначення заявника опікуном.

Погоджуючи із підставами для визнання ОСОБА_2 недієздатним, оскільки вони підтверджені висновком проведеної по справі судово-психіатричної експертизи, вважаю, що підстави для призначення опікуном над недієздатним саме заявника у цій справі не доведені, а тому заява в цій частині не підлягає задоволенню.

Так, звертаю увагу, що згідно з матеріалами справи ОСОБА_2 страждає на психічні розлади з 2011 року.

Останній є одруженим та має двох повнолітніх дітей сина та дочку.

До повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України ОСОБА_2 проживав разом із дружиною ОСОБА_3 в м. Селидове Донецької області.

Заявник ОСОБА_1 проживав окремо від батьків разом зі своєю сім`єю в Дніпропетровській області.

З 2022 року ОСОБА_2 з дружиною як внутрішньо переміщені особи проживають в сім?ї сина ОСОБА_1 у м. Дніпрі.

В своєму висновку та поданні про призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 орган опіки та піклування посилається на те, що дружина ОСОБА_3 страждає на онкологічне захворювання та є інвалідом 2 групи безстроково, за станом здоров`я виконувати обов`язки опікуна не може. ОСОБА_1 турбується про батька, забезпечує всім необхідним, вирішує всі життєво необхідні питання.

На підтвердження своїх вимог про призначення опікуном заявник долучив довідку ЛКК від 12.09.2023 про те, що ОСОБА_3 за станом здоров`я не може надавати соціальні послуги.

Водночас слід враховувати, що обов`язки опікуна визначені, насамперед, у ст. 67 ЦК України, яка зобов`язує опікуна дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням , вчиняти правочини від імені та в інтересах підопічного, вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

В даному випадку дружина ОСОБА_3 хоча й є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням, поряд із цим згідно з довідкою МСЕК від 06.05.2014 може виконувати легкий труд без шкідливих умов. У свою чергу, довідка ЛКК від 12.09.2023 складена на підставі діагнозів, установлених їй у 2010, 2011, 2014 роках та даних МРТ за 2021 рік.

Тому вважаю, що твердження про те, що дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_3 або інші родичі не можуть виконувати обов`язки опікуна належними доказами не підтверджено.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Вважаю, що оскільки з лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан та оголошено мобілізацію, а в силу ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною, то питання, які впливають на можливість звільнення особи від мобілізації, мають вирішуватися судом із особливою ретельністю: не лише з урахуванням інтересів такої особи та членів її сім`ї, а й суспільних та державних інтересів.

Як пояснив у судовому засіданні сам заявник, компетентними органами рішення про його звільнення від мобілізації з визначених законом підстав не приймалося.

Отже, з огляду на те, що ОСОБА_2 має інших родичів, які фактично опікувалися ним з 2011 року та можуть бути опікунами, але не виявили такого бажання, вважаю, що заявник і його близькі родичі (заінтересовані особи) можуть діяти недобросовісно з метою штучного створення умов для звільнення заявника від призову на військову службу під час мобілізації.

Враховуючи наведене, на мою думку, подана заява в частині призначення заявника опікуном не підлягає задоволенню.

Головуючий суддя Наталія Марченко