печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року Печерський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Головко Ю. Г.,

за участю секретаря судового засідання Солонухи Д. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПриватБанк» про стягнення матеріального та морального збитку,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 про стягнення з Акціонерного товариства «ПриватБанк» суму завданого матеріального збитку у розмірі 41600,00 грн та моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує про те, що банком йому нанесено матеріальні збитки в загальній сумі 41600,00 грн, що є вартістю квитків на пасажирський транспорт, які позивач придбав для явки в судові засідання у справі № 642/6591/21-ц. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва, від 15.02.2022 у справі № 642/6591/21-ц позовна заява ОСОБА_1 була задоволена, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача стягнуто суму грошового вкладу та витрати з оплати судового збору.

Позивач вказує, що оскільки дії АТ КБ «ПриватБанк» полягали у неправомірному та не добросовісному не поверненні ОСОБА_1 грошових коштів за депозитними договорами, це завдало йому моральну шкоду, яку позивач оцінив у 50000,00 грн.

У зв`язку з тим, що позивачем понесені збитки, а дії АТ КБ «ПриватБанк» завдали йому моральної шкоди, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.11.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами та роз`яснено відповідачу право надати відзив на позовну заяву.

29.01.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, із запереченнями проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Матеріалами справи встановлено, що в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 642/6591/21-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», про стягнення грошового вкладу. Рішенням суду від 15.02.2023, позовна заява ОСОБА_1 була задоволена, та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму грошового вкладу у розмірі 4700,00 доларів США за договором № SAMDNWD401 від 24.05.2016 та договором SAMDNWD401 від 26.05.2016. Також, судом стягнуто з відповідача на користь позивача витрати з оплати судового збору у розмірі 1254, 90 грн.

За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як на підставу для стягнення з банку матеріальної шкоди позивач посилається на ч. 1 ст. 1166 ЦК України, адже він для явки в призначені у справі судові засідання купував квитки на потяг з м. Харкова до м. Києва.

ОСОБА_1 при розгляді справи № 642/6591/21-ц, в порушення вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України, не клопотав перед судом про відшкодування понесених ним витрат, для придбання залізничних квитків, для явки в судові засідання по розгляду цивільної справи.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Вартість квитків на пасажирський транспорт, не є збитками позивача, а відносяться до судових витрат пов`язаних з явкою до суду у справі № 642/6591/21-ц.

Порядок відшкодування та розподілу судових витрат визначається ст. 133, 134, 138, 141, 142 ЦК України та вирішується судом який розглядав справу. Питання розподілу судових витрат мало бути вирішено судом при ухваленні рішення у справі № 642/6591/21-ц.

Судом не встановлено наявності підстав для покладання на відповідача відповідальності за завдану матеріальну шкоду відповідно до ст. 1166 ЦК України, адже чинне процесуальне законодавство не передбачає можливості відшкодування понесених судових витрат у конкретній справі шляхом ініціювання іншого судового провадження.

Щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Поняття моральної шкоди (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається ст. 23 ЦК України.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових прав, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи/або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відшкодування моральної шкоди - це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загально соціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення у неї негативних психічних станів і процесів, викликаних приниженням її гідності внаслідок цього порушення

Право на відшкодування моральної шкоди закріплено і в Конституції України, згідно з якою громадяни мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди: завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням недостовірної інформації про громадянина та членів його сім`ї; завданої громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади; завданої безпідставним засудженням громадян; завданої фізичним і юридичним особам актами і діями, які визнані Конституцією Судом неконституційними.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

Виходячи з аналізу ст. 1167 ЦК України, зобов`язання з відшкодування моральної шкоди виникає за наявності: моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювана шкоди; причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вини заподіювана шкоди.

Відповідно до положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду.

Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту.

Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

В позовній заяві позивач зазначає, що моральна шкода завдана йому тим, що відповідач неправомірно та не добросовісно не повертав позивачу грошові кошти за депозитними договорами, що ускладнювало йому життя, адже він є інвалідом першої групи за зором, та у нього порушені функції рухомості суглобів, і йому було вкрай важко придбавати квитки та приїжджати на судові засідання у справі № 642/6591/21-ц.

Позивач зазначив, що завдана йому моральна шкода виразилась у протиправності дій відповідача щодо порушенням зобов`язань за депозитними договорами, адже відповідачем порушено передбачений договором порядок повернення коштів за депозитними договорами, що свідчить про наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином суд, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування завданої моральної шкоди позивачу є обґрунтованими та знайшли підтвердження в матеріалах судової справи, тому підлягають частковому задоволенню, та стягненню на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп.

Суд враховує глибину фізичних та душевних страждань, завданих ОСОБА_1 , наявність перешкод у реалізації своїх життєвих планів, а також вимоги розумності та справедливості.

Моральні страждання позивача виявились у душевних переживаннях та у хвилюванні через необхідність звернення до суду задля повернення власних коштів (грошового вкладу), а також позивач був змушений докладати додаткових зусиль для поновлення своїх прав, оскільки, з матеріалів справи встановлено, що дійсно позивачу довелось прикладати зусиль для відновлення своїх порушених прав, шляхом звернення до суду із позовом про стягнення грошового вкладу, приїздити на судові засідання в інше місто, значно віддалене від місця проживання.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.23,1167 ЦК України, 12,13,77,79, 81,263,264,27,354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПриватБанк» про стягнення матеріального та морального збитку - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 16.02.2024.

Суддя Ю. Г. Головко