ПОСТАНОВА

Іменем України

15 лютого 2024 року м. Кропивницький

справа № 398/3558/22

провадження № 22-ц/4809/49/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 травня 2023 року, у складі судді Подоляк Я.М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позову зазначено, що 01.11.2020 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №3442243. Згідно з умовами договору відповідачу було надано грошові кошти. Договір позики підписано електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису).

14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача за договором позики №3442243 від 01.11.2020 у розмірі 17120,40 грн.

Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконала, у зв`язку з чим відповідно до реєстру боржників №1 від 14.06.2021 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 17120,40 грн.

Посилаючись на викладене, представник позивача просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за договором позики № 3442243 в розмірі 17120,40 грн., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11120,40 грн. - сума заборгованості за відсотками, а також стягнути з відповідачки судові витрати по справі.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 травня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики № 3442243 від 01.11.2020 в розмірі 17120 грн. 40 коп, з яких: 6 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 120,40 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ?відповідач зазначає, що за твердженням позивача, повідомлення боржника про відступлення клієнтом прав вимоги заборгованості факторингу було надіслано на її адресу, однак в додатках до позову не міститься ніяких доказів направлення даного документу засобами поштового зв?язку: ані копії конверту з трекінгом відстеження, ані самого трек- номеру, ані доказів отримання Повідомлення відповідачем.

ОСОБА_1 вважає, що позивачем не доведено, що вона як позичальник отримала позику адже ні в самому Договорі позики № 3442243 від 01.11.2020, ні в Правилах надання грошових коштів у позику не прописана процедура перерахунку суми позики.

Також зазначає, що відповідачем не надано належного розрахунку заборгованості за Договором позики, з якого вбачалося б, яким саме чином та за який період обчислені кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості станом на 31.08.2022. Адже сам по собі розрахунок станом на 31.08.2022 не є належним, достовірним та достатнім доказом існування заборгованості. Вказує, що відповідачем не надано доказів того, що на момент переходу до нього прав за договором позики на підставі договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», а потім і в цесіонарія - ТОВ «ФК «САПБ» існувало право вимоги до позивача саме в тому обсязі та на умовах, зазначених у реєстрі заборгованостей боржників, в тому числі щодо початкових сум тіла кредиту, проценту, пені, а також у позовній заяві.

Крім того, з розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи. неможливо встановити, за який період було обчислено суму відсотків та чи відповідає цей період строку позовної давності. Зазначає, що за умовами договору сторони погодили сплату відсотків за позикою на суму залишку.

Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного суду від 28.03.2018 в справі №444/9519/12, провадження №14-10-ис18 зазначає, що строк позики стік 01.12.2020, відповідач мав повернути позивачу 6000 грн. - заборгованість за основним боргом, що є сумою позики і сплати проценти в розмірі 18 грн. з розрахунку 6 000:100 X 0,01 Х 30=18. Згідно з вище перерахованим період з 14.06.2021 по 31.08.2022 ніяк не пов?язаний з «строком договору» але внесений позивачем до розрахунку заборгованості за договором позики № 3442243 від 01.11.2020.

Просила скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.05.2023 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» в повному обсязі.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ?представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначав, що у відповідності до умов укладеного договору позики, кошти надаються Позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану Позичальником при укладанні кредитного договору.

Відповідно до п. 11 Договору позики № 3442243 від 01.11.2020 кошти кредиту надаються Позикодавцем у безготівковій формі у національній валюті шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки вказаної Клієнтом, а саме: Рахунок: НОМЕР_1 .

Звертав увагу суду на те, що позивач не є банківською установою, а отже на підтвердження зарахування кредитних коштів по кредитному договору перерахованих ОСОБА_1 на її банківську картку. Вказує, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не може надати жодної інформації, щодо отримання відповідачем кредитної картки, та докази про строк її дії, адже згідно ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта - є банківською таємницею.

Згідно наданого первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» розрахунку заборгованості до договору позики № 3442243 від 01.11.2020 вбачається, що 01.11.2020 ОСОБА_1 отримано кредитні кошти в розмірі 6000,00 грн., в період з 01.11.2020 по 30.11.2020 здійснювалось нарахування відсотків в розмірі 0,01 % в день, 01.12.2020 здійснена оплата відсотків в розмірі 1,80 грн., однак заборгованість в повному обсязі не сплачено. В період з 01.12.2020 по 04.03.2021 здійснювалось згідно п. 6.5 правил надання грошових коштів у позику та в розмірі 1,99 % в день.

Наданий суду розрахунок заборгованості за Договором завірений належним чином та направлений до суду, жодним чином не суперечить положенням ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містить: суму заборгованості по кредиту, по сплаті процентів, комісійної винагороди, пені, а також загальний розмір заборгованості.

Також представник позивача наголошував на тому, що за весь період перебування права вимоги за вищезазначеними Договором у ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до боржника. Відтак, позивач лише просить суд стягнути із відповідача ту заборгованість за кредитними договорами, яка була нарахована первісними кредиторами.

Позивачем було надано до суду всі наявні документи по кредитній справі, які були передані Первинним кредитором до ТОВ «ФК ЄАПБ» в рамках укладеного Договору факторингу. До того ж, як вбачається з розрахунку кредитної заборгованості здійсненого Первісним кредитором при відступлені права вимоги, відсотки нараховувалися згідно умов договору.

Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Судом встановлено, що 01.11.2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір позики № 3442243, відповідно до умов якого відповідачу надано позику в розмірі 6000 грн на строк 30 днів зі сплатою відсотків. Договір позики підписано електронним підписом позичальника, електронний підпис позичальника відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 11 Договору позики, реквізити та підпис сторін. Підписанням вказаного договору ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомився на сайті ttps://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачено ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п. п. 4.1. п.4 Договору позики). Відповідно до п. 5 Договору, договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі (а.с. 6).

14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до боржників вказаними у реєстрі боржників (а.с. 12-13).

Відповідно до витягу з реєстру боржників №1 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 17120,40 грн. за договором позики №3442243 (а.с.16).

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 14.06.2021 року загальна заборгованість ОСОБА_1 за договором №3442243 становить 17 120,40 грн (а.94-96).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до змісту ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не виконала свого обов`язку та не повернула наданий їй кpeдит в строки, передбачені кредитним договором.

Колегія суддів погоджується тільки частково з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних редитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 3442243 від 01.11.2020, за умовами якого відповідачка отримала грошові кошти в розмірі 6000 грн на строк 30 днів зі сплатою відсотків, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зазначений у вказаному договорі.

Вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільний телефону ОСОБА_1 . Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказані договори прирівнюється до укладених в письмовій формі.

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», звертаючись до суду з позовом зазначало, що договір позики підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 11 Договору позики, реквізити та підпис сторін.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає доведеним, що договір позики № 3442243 від 01.11.2020 був підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, який був надісланий первісними кредиторами на номер телефону, зазначений ОСОБА_1 при реєстрації на сайті кредитодавця, на підтвердження чого у ідентифікаційній частині договору містяться код ідентифікатор відповідачки, що і є її безпосереднім підписом (а.с.6).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що зазначений у вказаному договорі номер телефону - НОМЕР_2 , за допомогою якого здійснювалася ідентифікація ОСОБА_1 , шляхом направлення на зазначений номер одноразового ідентифікатора у вигляді смс-коду, ОСОБА_1 зазначала як контактний у відзиві на позовну заяву, а також в поданій нею апеляційній скарзі.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 не спростовувала того факту, що вона є держателем банківського карткового рахунку, зазначеного у вищевказаному договорі, на який первісним кредитором здійснювалося перерахування позичених грошових коштів.

Крім того, договір позики ОСОБА_1 не був оспорений.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 порушено умови укладеного нею вищевказаного договору, в зв`язку з чим виникла заборгованість за договором позики № 3442243 від 01.11.2020 в розмірі 17120,40 грн., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11120,40 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

Жодних обмежень щодо заміни кредитодавця у зобов`язанні, що випливає з кредитного договору, закон не містить, таких обмежень не встановлено і укладеними між фінансовими установами та ОСОБА_1 договором позики.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статей 1077, 1079 цього Кодексу за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор), яким може бути лише банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частина перша статті 1078 ЦК України визначає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога) а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а відтак доводи відповідачки про відсутність у позивача майнового права, на захист якого подано цей позов, не заслуговують на увагу і є безпідставними.

14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до боржників вказаними у реєстрі боржників (а.с. 12-13).

Про набуття права вимоги позивач повідомив відповідачку листом від 21 червня 2021 року, вих. №004803629-1, у якому вимагав виконання зобов`язань за договором №3442243 від 01.11.2020, у повному обсязі, проте вказані вимоги виконані не були (а.с. 17).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за договором позики в повному обсязі, суд першої інстанції не врахував того, що за змістом ст. 1048 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18.

За умовами договору позики №3442243 від 01.11.2020 укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було передбачено надання кредиту в розмірі 6000 грн. строком на 30 днів .

Отже, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» мало право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за вказаним договором за 30 днів по 01 грудня 2020 року, що, виходячи із установлених у договорі процентних ставок та наданого позивачем розрахунку заборгованості, становить 18,00 грн.

Таким чином, рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 травня 2023 року підлягає зміні в частині стягнення заборгованості за відсотками.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині визначення розміру заборгованості за відсотками, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 3442243 від 01.11.2020 в розмірі 6018,00 грн., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 18,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Відповідно, підлягає зміні рішення суду першої інстанції і у частині вирішення питання розподілу судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

За частинами 1, 10, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні..

Згідно ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» пропорційно до задоволених вимог (позов задоволено на 35,15%) підлягає стягненню 872,07 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Судовий збір сплачений ОСОБА_1 в розмірі 3721,50 грн. за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог в сумі 2413,39 грн слід стягнути з позивача на користь відповідача.

Отже, остаточно взаємозарахуванням визначається на користь відповідача сума судового збору у розмірі: 2413,39 - 872,07 = 1541,32 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 травня 2023 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики № 3442243 від 01.11.2020 в розмірі 6018,00 грн., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 18,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 1541,32 грн в рахунок компенсації сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Дуковський

Л.М. Дьомич