Справа № 212/7079/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 лютого 2024 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участю секретаря судового засідання Ігнатьєвої А.А., за участі позивача, третьої особи ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про скасування розміру заборгованості по аліментам,
18 вересня 2023 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , у якому просив скасувати довідку про заборгованість розміром 150 000 грн, видану Центрально-Міським відділом виконавчої служби, постановити стягувати з нього аліменти на 2-х неповнолітніх дітей 1/3 частину від доходів, починаючи з квітня 2023 року.
Ухвалою судді від 02 жовтня 2023 року відкрито провадження у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи.
Ухвалою суду від 24 жовтня 2023 року за клопотанням позивача витребувано докази з Державної прикордонної служби.
18 грудня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.
16 січня 2024 року судовий розгляд відкладений на 08.02.2024 через неявку відповідача, в судовому засіданні допитані свідки.
Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив його звільнити від заборгованості по аліментам за період з жовтня 2020 року по квітень 2023 року у зв`язку із проживанням у цей період дітей разом з ним і на його повному забезпеченні, при цьому пояснив, що навіть коли відповідач приїжджала в Україну вона не цікавилася дітьми, вона ніде не працювала і нічого їм не надавала. Також пояснив, що він офіційно не працює, має мінливий дохід, але дітей утримувати допомагала його мати.
Третя особа ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, пояснила, що дійти постійно проживали з нею і позивачем, вони їх утримували, а відповідач перебувала за кордоном. Вона разом з сином повністю забезпечувала матеріально та морально дітей. Діти відвідували школу, позашкільні заклади.
Представник третьої особи Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до суду не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення або розгляд справи за його відсутності до суду не надавав, будь-яких пояснень від нього до суду не надходило.
Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідач ОСОБА_3 повторно не з`явилася до суду, належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання, про причини своєї неявки не повідомила, відзив не подала, заяв про відкладення або розгляд справи за її відсутності до суду не надходило.
Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд).
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що давно знає дітей ОСОБА_7 і ОСОБА_10 . ОСОБА_11 постійно займався з сином, дочка займалася музикою, ОСОБА_12 постійно приймала участь у вихованні онуків. ОСОБА_6 навчалася у коледжі, її навчання оплачувала ОСОБА_12 . Мусатови з дітьми проживали у будинку АДРЕСА_2 , там же проживала і ОСОБА_13 , ще була квартира на мікрорайоні ОСОБА_14 , діти і там проживали також. Діти приїжджали на вихідні до бабусі, їх привозив батько, іноді вони жили місяць, іноді майже рік. Чи постійно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживали з батьком і бабусею у період з жовтня 2020 року по квітень 2023 року вона сказати не може, бачили як вони гуляли. Допит свідка був перерваний судом через втручання позивача у допит та надання ним відповідей на поставлені судом питання замість свідка.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показала, що онуки ОСОБА_16 майже весь час проживали з бабусею, яка займалася їхнім вихованням та побутом. Перед війною ОСОБА_13 приїхала та забрала ОСОБА_7 , ОСОБА_6 залишилася, а в березні 2023 року вона також поїхала до мами. Відповідач матеріальної допомоги на дітей не надавала. ОСОБА_17 забрала ще в лютому 2022 року. У період ковіду 2020-2021 роки ОСОБА_7 проживав з мамою ОСОБА_18 , але батько на вихідні постійно привозив дітей до бабусі.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду показала, що вона знає ОСОБА_7 з 2017 року, оскільки її онука разом із ним відвідувала садочок та школу. За весь час знайомства вона лише тричі бачила мати ОСОБА_20 , яка не була присутня у 2020, 2021 роках на день народженні сина. В 2020 році під час карантину ОСОБА_13 забрала дітей і вони проживали на мікрорайоні ОСОБА_14 , а потім вона кудись поїхала і діти залишилися з її батьком, а потім дід також кудись поїхав і тоді дітей забрали ОСОБА_21 і ОСОБА_22 . Влітку 2020 року діти проживали в будинку по АДРЕСА_2 , а потім вони переїхали на ОСОБА_23 , куди саме вона не знає, там ніколи не була. Також, пояснила, що знає, що ОСОБА_6 навчалася, її навчання оплачувала ОСОБА_22 .
В судовому засіданні були досліджені наступні письмові докази:
копію розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_2 за період з жовтня 2020 року по травень 2023 року у розмірі 161 292,12 грн, складений державним виконавцем Центрально-Міського ВДВС у м. Кривому Розі (а.с. 8-9, 67-68);
копію заочного рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.01.2021, яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.10.2020 до повноліття дитини (а.с. 10);
копію ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.07.2023, якою заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 28.01.2021 про стягнення аліментів залишено без задоволення (а.с. 11);
копію трудової книжки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 , оформлену 18.04.2018, згідно записів № 1, 2 у якій ОСОБА_2 з 04.04.2018 по 07.09.2018 працював у «державній бюджетній установі Республіки Крим «Бахчисарайський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей і молоді на посаді спеціаліста по соціальній роботі, трудовий договір розірваний за згодою сторін п. 1 ч. 1 ст. 77 трудового кодексу російської федерації» (а.с. 12);
копію ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.04.2020, якою позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей залишено без розгляду (а.с. 13-15);
копію розписки ОСОБА_2 про отримання копії рішення, ухвали 27.06.2023 за його заявою від 13.06.2023 (а.с. 16);
копію заяви ОСОБА_2 від 07.06.2023 на адресу виконавчої служби Ц-Міського р-на м. Кривого Рогу про видачу копій постанов про відкриття виконавчого провадження, арешт автомобіля, розрахунку заборгованості, у якій він пояснив, що його діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживали з ним, ОСОБА_6 проживала до 24 березня 2023 року, потім поїхала до своєї мами, при цьому вони продовжили оплату навчання в коледжі щомісячно, у тому числі за червень 2023 року по 2500 грн, тому він буде звертатися до суду про скасування заборгованості до 01.04.2023 в сумі 150 000 грн, а з 01 квітня платитиме на утримання дітей по 1/3 від середньої зарплати по місту (а.с. 17);
довідку № 258 від 05.11.2019, видану КЗШ № 28 в м. Кривому Розі про те, що ОСОБА_5 навчається в 1Б класі (а.с. 18);
копію довідки без номеру від 20.02.2020, виданої Амбулаторією № 4ЦПМСД № 6, про те, що ОСОБА_1 перебувала по догляду за здоровими дітьми ОСОБА_5 2013 р.н., ОСОБА_4 , 2006 р.н. з 28.01.2020 по 20.02.2020 (а.с. 19);
нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_3 від 04.07.2019 про надання згоди на тимчасовий виїзд до тимчасово окупованої території АР Крим та/або за кордон до російської федерації у період з 04.07.2019 по 04.10.2019 її малолітнім дітям ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , і на повернення до місця свого мешкання у супроводі батька ОСОБА_2 та/або ОСОБА_1 (а.с. 20);
копію інформації Державної прикордонної служби України від 03.10.2023, відповідно до якої ОСОБА_4 виїжджала за кордон 24.03.2023, де перебувала до 29.06.2023, виїхала 25.07.2023, ОСОБА_5 виїхав 26.02.2022 (а.с. 47);
копії квитанцій про сплату коштів ОСОБА_1 ОСОБА_3 з призначенням платежів аліменти за квітень-жовтень 2023 року (а.с. 48-50);
інформацію Державної прикордонної служби України від 24.10.2023, згідно з якою ОСОБА_26 перетинала кордон у такі періоди, зокрема в`їзд в Україну 14.03.2020 виїзд 02.04.2021, в`їзд 20.06.2021 виїзд 01.08.2021, в`їзд 23.01.2022 виїзд 26.02.2022 (а.с. 52-54);
Заслухавши учасників справи, свідків, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Частиною першою статті 179 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.
Частиною 2 ст. 197 Сімейного кодексу України визначає, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Підставою, у зв`язку із якою позивач, просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами є те, що у період з жовтня 2020 року по квітень 2023 року діти проживали з ним і його матір`ю і були на їх утриманні, тоді як мати дітей перебувала за кордоном і не брала участі у вихованні та утриманні дітей.
На підтвердження цих обставин позивач надав ряд письмових доказів, серед яких інформація про виїзд за межі держави відповідача, та заявлено про допит свідків.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
У відповідності до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
У відповідності до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Під час розгляду справи судом було встановлено, що за рішенням суду з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 , починаючи з 07 жовтня 2020 року.
Також, судом встановлено, що у період з жовтня 2020 року по квітень 2023 року, за який позивач просить звільнити його від заборгованості по аліментам, відповідач дійсно перебувала за кордоном у період з 02.04.2021 по 26.06.2021 (2 місяці 24 дні), з 01.08.2021 по 23.01.2022 (5 місяців 23 дні), з 26.02.2022 виїхала за кордон.
Також судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виїхав за кордон України 26.02.2022, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виїхала за кордон 24.03.2023.
При цьому суд зазначає, що сам по собі факт виїзду відповідача за кордон не є самостійною підставою для висновку про те, що вона не утримувала дітей у період її перебування за кордоном та не може вважатися достатнім доказом перебування дітей на повному утриманні батька.
Суд не бере до уваги письмові докази, надані позивачем, а саме копії трудової книжки, ухвали суду від 17.07 2023, ухвали суду від 28.04.2020, довідки про навчання ОСОБА_27 у 2019 році, довідки амбулаторії № 4 від лютого 2020 року, нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_3 від 04.07.2019, оскільки ці докази не стосується спірного періоду.
З показань свідків встановлено, що у період карантину 2020-2021 роки діти проживали з матір`ю, і батько привозив їх відвідати третю особу ОСОБА_1 , що спростовує доводи позивача про повне утримання дитини батьком та бабусею у спірний період.
Також доводи позивача про спільне проживання дітей з батьком за весь спірний період не знайшли свого підтвердження жодними доказами, натомість з показів свідків та письмових доказів неможливо встановити, де саме проживали діти, за якою саме адресою: АДРЕСА_2 чи АДРЕСА_3 , які шкільні та позашкільні заклади вони відвідували і у які періоди.
При цьому судом встановлено, що син ОСОБА_7 у лютому 2022 року переїхав до матері за кордон, де проживає на теперішній час, але при цьому позивач просить звільнити його від заборгованості від сплати аліментів на обох дітей у період перебування одного з них за кордоном з матір`ю.
Суду не надано жодного доказу на підтвердження відсутності з боку відповідача матеріальної підтримки дітей, більш того суду не надано доказів на підтвердження матеріальної можливості як батька, так і третьої особи надавати таку допомогу, зокрема інформації щодо доходів тощо.
З копії довідки ВПО вбачається, що фактичне місце позивача у м. Кривому Розі визначено з 30.06.2023, у 2018 році він проживав в АР Крим, за період 2019 рік - травень 2023 року позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження перебування/ проживання/працевлаштування в м. Кривому Розі за місцем проживання дітей.
Окрім того, суд додатково зауважує, що пояснення свідків про те, що вони бачили дітей у бабусі, не можуть бути достатнім підтвердженням того факту, що вони проживали протягом вказаного позивачем періоду за місцем проживання ОСОБА_1 та що вони виключно за кошти батька та бабусі утримувалися у цей час, тим більш, що свідки вказували на те, що у подальшому діти проживали з матір`ю, а також проживали «на Піонері» з батьком та бабусею.
Тимчасове перебування дітей за місцем мешкання третьої особи ОСОБА_1 , а також оплата останньою навчання онуки ОСОБА_8 в коледжі, не спростовує факту утримання їх матір`ю і не доводить їх перебування на утриманні батька.
Також, наданими доказами позивачем не доведений факт необізнаності щодо наявності рішення суду про стягнення з нього аліментів, і при цьому суд зауважує, що сам по собі цей факт не може слугувати підставою для звільнення від сплати аліментів, оскільки позивачем не доведений факт утримування дітей у добровільному порядку у спірний період.
Таким чином, позивач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б доводили існування обставин, що мають істотне значення та є підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментах за період з жовтня 2020 року по квітень 2023 року. Позивач не довів перед судом, що відповідач, не виконувала своїх батьківських обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей у спірний період.
Окремо суд звертає увагу на те, що позивач заявляючи позовну вимогу про скасування довідки про заборгованість розміром 150 000 грн та про стягнення з нього аліментів на дітей, обрав неправильний спосіб захисту, виходячи із обґрунтування цих позовних вимог та визначення суб`єктного складу учасників, оскільки якби позивач оскаржував саме невірність розрахунку заборгованості, проведену державним виконавцем, то саме останній повинен бути визначений як відповідач або орган, дії якого оскаржуються, але при цьому надати обґрунтування невірності цього розрахунку.
Проте суд зазначає, що факт перебування дитини на утриманні одного з батьків, зокрема і проживання дитини з одним із батьків, під час виконання судового рішення, яким стягнуті аліменти на утримання цієї дитини, може бути встановлений лише у судовому порядку, і державним виконавцем при визначенні розрахунку заборгованості не може бути встановлений позасудово.
І також в матеріалах цивільної справи відсутня довідка про заборгованість у розмірі 150 000 грн. та аліменти на утримання неповнолітніх дітей вже стягнуті з позивача відповідним рішенням суду і не потребують повторного вирішення.
На підставі викладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем при подачі позову у сумі 1083,60 грн у зв`язку із відмовою у позові не відшкодовується.
Керуючись ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 141, 211, 223, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, суд
Відмовити у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про скасування розміру заборгованості по аліментам.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем на заочне рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 .
Треті особи: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ;
Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Петра Калнишевського, 5.
Повне судове рішення складено 19 лютого 2024 року.
Суддя: О. В. Колочко