Провадження №2/522/1060/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м.Одеса

Приморський районний суд м.Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м.Одеси 22.12.2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місце проживання дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14.05.2006 року, який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис №27, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Від спільного шлюбу сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час сімейного життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, несумісність характерів, втратили почуття любові та поваги один до одного, сім`я розпалася та існує формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Сторони тривалий час проживають окремо, сумісного господарства не ведуть. У зв`язку з тим, що сім`я розпалася, ОСОБА_1 змушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Матеріали позову суддя отримала 25.12.2023 року.

Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь №379733 від 25.12.2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований з 01.12.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 28.12.2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини повернуто позивачці.

Ухвалою суду від 28.12.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 29.01.2024 року.

У судове засідання призначене на 29.01.2024 року ОСОБА_1 не з`явилася, в матеріалах справи містяться заяви ОСОБА_1 та її представника - адвоката Вєлєва І.І., в яких останні повністю підтримали позовні вимоги, просили суд розірвати шлюб, строк на примирення просили не надавати, після розірвання шлюбу просили залишити позивачці прізвище « ОСОБА_5 ». Також зазначили, що відсутній спір щодо місця проживання малолітньої дитини. Справу просили розглядати за відсутністю сторони позивачки.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, 23.01.2023 року на адресу суду поштою надав заяву, в якій позов визнав у повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу, зазначивши, що після розірвання шлюбу малолітня дитина буде проживати з матір`ю, справу просив розглядати за його відсутністю.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 31.01.2024 року.

Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 14.05.2006 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис №27, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.17).

Від спільного шлюбу у сторін є неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 20.10.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис №63, та малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого 01.09.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис №70 (а.с.13, 14).

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Сторони тривалий час проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, про що є відповідна заява.

На даний час малолітній син проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Таким чином, примирення між позивачем та відповідачем неможливе, спорів про поділ майна та місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 між сторонами на час розгляду справи не існує.

Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим.

Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню.

Питання щодо визначення місця проживання дитини судом не вирішується, оскільки не є предметом спору та відповідна вимога як позовна позивачем не заявлялась. Відповідного зустрічного позову з цього приводу до суду також не надходило.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.51 Конституції України; ст.ст.104, 105, 110, 112, 113 СК України; ст.ст.1-12, 13, 76-80, 81, 89, 133, 210, ст.223, 247, 258, 263-265, 268, 273, 354, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 14.05.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області, між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , актовий запис №27, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище « ОСОБА_5 ».

Відповідно ч.2 ст.115 Сімейного кодексу України, копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 31.01.2024 року.

Суддя: Домусчі Л.В.