Комінтернівський районний суд м.Харкова
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2024 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Зелінської І.В.,

за участю секретаря Надьон Я.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа КП «Харківське МБТІ» Харківської міської ради про визнання дійсним договору міни, визнання права власності та виділу у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якому просив визнати дійсним договір міни житловими будинками від 01.06.2019 року, укладеного між ним та відповідачем ОСОБА_2 .. Визнати позивача власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Виділити в натурі його частку у розмірі 38/100 із майна, що є у спільній частковій власності, та припинити спільну часткову власність із співвласниками спірного домоволодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ..

Провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

В подальшому справа передавалася за підсудністю до Ленінського районного суду м. Полтави, після чого знову надійшла в провадження Комінтернівського районного суду м. Харкова та була прийнята до провадження суду та у справі призначено підготовче судове засідання.

Від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якій просив визнати його власником житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його брата ОСОБА_2 .. Виділити в натурі його частку у розмірі 38/100 із майна, що є у спільній частковій власності, та припинити спільну часткову власність із співвласниками спірного домоволодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

У судовому засіданні позивач просив прийняти до розгляду вказану уточнену позовну заяву.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Верховний Суд у постанові від 09 липня 2020 року по справі N 922/404/19 зазначив, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмету позову не допускається. Верховний Суд вказує, що якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог. Зокрема, такий правовий висновок надано Верховним Судом у рішенні від 13.03.2018 року в справі №916/1764/17.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19, у постанові Верховного суду від 22 липня 2021 року по справі №910/18389/20.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного способу захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи:

1) заміна одних позовних вимог іншими;

2) доповнення позовних вимог новими;

3) вилучення деяких із позовних вимог;

4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Суд вбачає, що звертаючись у грудні 2020 року з відповідним позовом ОСОБА_1 були викладені наступні вимоги до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а саме останній просив визнати дійсним договір міни житловими будинками від 01.06.2019 року, укладений між ним та відповідачем ОСОБА_2 .. Визнати позивача власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Виділити в натурі його частку у розмірі 38/100 із майна, що є у спільній частковій власності, та припинити спільну часткову власність із співвласниками спірного домоволодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ..

Як на підстави позову позивач посилався на те, що договір міни від 01.06.2019 року, який було укладено між ним та його братом - ОСОБА_2 не був нотаріально посвідченим, а сам ОСОБА_2 ухилявся від його нотаріального посвідчення. Правовими підстави позову зазначив положення ст. 220, 364, 657, 716 ЦК України.

Згідно позовної заяви, поданої у листопаді 2023 року, позивач виклав позовні вимоги наступним чином, а саме просив визнати його власником житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його брата ОСОБА_2 .. Виділити в натурі його частку у розмірі 38/100 із майна, що є у спільній частковій власності, та припинити спільну часткову власність із співвласниками спірного домоволодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

Позивач посилався на те, що прийняв спадщину після брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим просив визнати право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

При цьому суд вбачає, що правовими підставами позову, ОСОБА_1 зазначив положення ст. 1216, 1225, 1268 ЦК України.

Отже, дослідивши редакцію позовної заяви, поданої у грудні 2020 року, та позовної заяви, поданої листопаді 2023 року, суд вбачає, що в останній змінено не лише предмет позовних вимог, а і його підстави; викладено нові обґрунтування та обставини позовних вимог, визначено нові правові підстави позовних вимог, таким чином позивачем фактично змінено як предмет, так і підстави позову, що суперечить положенням ст. 49 ЦПК України, та не допускається.

За викладеного, суд приходить до висновку про відмову у прийнятті позовної заяви, поданої у листопаді 2023 року.

Керуючись ч. 3 ст. 49 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у прийнятті уточненої позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа КП «Харківське МБТІ» Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування та виділу у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 19.02.2024 року.

Суддя -І. В. Зелінська