КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/22262/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2201/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Хоменко В.С., по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування та зняття з реєстрації та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», Київської міської державної адміністрації, третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року директор ТОВ «ФК «Інвест-кредо» Волинський Е.Б. звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати ОСОБА_1 та інших зареєстрованих та проживаючих осіб такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , та зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та/або інших третіх осіб, що зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 4-11)

Свої вимоги мотивував тим, що 02 липня 2007 року між ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк», правонаступником якого є ВАТ «Платинум Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 2.07071362, за умовами якого останній було надано споживчий кредит у розмірі 202 700,00 доларів США строком користування 180 місяців зі сплатою 12% річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, між кредитором та позичальником 02 липня 2008 року було укладено іпотечний договір №2.07071362, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку кредитора належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 533,50 кв.м.

Проте, ОСОБА_1 всупереч умовам кредитного договору та приписам ст. ст. 509,526, 527, 529, 530, 536 ЦК України не виконувались грошові зобов`язання.

Зазначав, що 23 травня 2018 року між ВАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» укладено договір № 235К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за договором про іпотечний кредит № 2.07071362 від 02 липня 2007 року та договір № 235і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за іпотечним договором № 2.07071362 від 02 липня 2007 року, посвідченого ПН КМНО Малиновською О.Ю. 02 липня 2007 року № 2179.

Вказував, що ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» згідно умов договору набуло право вимагати замість банку належного виконання боржником зобов`язань в межах відступлених прав.Зазначав, що товариство реалізувало право на позасудове задоволення вимог шляхом переоформлення права власності з ОСОБА_1 за іпотекодержателем. Однак, після набуття у власність позивачем даного житла, в ньому безпідставно продовжують бути зареєстровані ОСОБА_1 та інші особи, чим порушують права товариства на користування та розпорядження нерухомим майном. Крім того, позивач неодноразово намагався потрапити до квартири для огляду стану приміщення, а також для зняття показів лічильників, проте, відповідач не надала його доступу (т. 1 а.с. 4-11).

13 грудня 2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Інвест-Кредо», Київської міської державної адміністрації, третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (т. 1 а.с. 60-64).

Обґрунтовувала свій позов тим, що з 14 листопада 1995 року вона є власником 63/100 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, який зареєстровано БТІ м. Києва за № 1-1089, та 37/100 на підставі договору дарування від 31 жовтня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П., зареєстровано в реєстрі № 6053.

02 липня 2007 року між ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк», правонаступником якого є ВАТ «Платинум Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 2.07071362.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між кредитором та позичальником 02 липня 2008 року було укладено іпотечний договір № 2.07071362, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку кредитора належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 533,50 кв.м.

Вказувала, 14 серпня 2018 року отримала інформаційну довідку № 134210133 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зі змісту якої їй стало відомо, що державним реєстратором Чуйко Н.Г. Київська філія комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» м. Київ, прийнято рішення про реєстрацію права власності № 27061116 на предмет іпотеки на ТОВ «ФК «Інвест-Кредо».

Вважала, що реєстрація права власності за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» на предмет іпотеки відбулась з порушенням порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, порушенням вимог ст. ст. 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», а також з порушенням прав малолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає у спірній квартирі.

Враховуючи викладене, просила суд витребувати з чужого незаконного володіння у ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , скасувати рішення про державну реєстрацію від 16 липня 2018 року № 42080199, прийняте державним реєстратором Чуйко Г.Г. КФ КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» м. Київ, за яким право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить ТОВ «ФК «Інвест-Кредо», а також визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 60-64).

30 січня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Фадєєва Н.І. подала заяву про зміну підстав позову та зменшення позовних вимог та зустрічний позов у новій редакції, в якій заявлено вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 42080199 від 16 липня 2018 року, державного реєстратора КФ КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу Чуйко Г.Г. Вимоги мотивовані тим, що реєстрація права власності за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» на предмет іпотеки відбулась з порушенням норм чинного законодавства, зокрема, реєстрація була проведена на підставі виконавчого напису № 346 від 26 березня 2010 року, який рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 березня 2012 року у справі № 2-234/12 визнано таким, що не підлягає виконанню, а також, на момент проведення реєстрації права власності за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» квартира АДРЕСА_1 перебувала під арештом відповідно до постанов № 1470/8 від 25 липня 2012 року та № НОМЕР_2 від 30 листопада 2012 року, якими було обтяжено все нерухоме майно ОСОБА_1 та які не були скасовані (т. 1 а.с. 169-170,174-178).

17 лютого 2020 року від третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 надійшли письмові пояснення, в яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» за їх безпідставністю та необґрунтованістю (т. 2 а.с. 57-61, 68-72, 73-77, 79-83, 85-89).

06 березня 2020 року до суду надійшов від представника ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» - адвоката Попової М.В. відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . На обґрунтування зазначала, що реєстрація права власності на спірну квартиру була проведена у повній відповідності до вимог чинного законодавства України на підставі іпотечного договору, в той час як визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 346 від 26 березня 2010 року, не звільняє ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, адже борг останньою не погашено, що, в свою чергу, надає право кредитора на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки. Також вказувала, що відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем (т. 2 а.с. 91-99).

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації явку представника в судове засідання не забезпечила, надала висновок від 10.03.2020 року 100-3417, згідно якого проти первісного позову заперечила, у зустрічний позов просила задовольнити (т. 2 а.с. 149-152).

22 червня 2020 року до суду надійшов відзив від голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції в м. Києві Діброви К., в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві з огляду на відсутність порушення її прав з боку управління (т. 2 а.с. 222-225).

22 лютого 2021 року до суду надійшов відзив від представника виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Рябошлик В., в якому остання просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки адміністрація є неналежним відповідачем по справі (т. 3 а.с. 93-96).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 серпня 2023 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування та зняття з реєстрації - відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Інвест-Кредо», Київської міської державної адміністрації, третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - задоволено. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 42080199 від 16 липня 2018 року, державного реєстратора Київської філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Чуйко Г.Г. (т. 4 а.с. 11, 16-32).

Не погодившись із рішенням суду, представниками ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» - директором товариства Науменко Д.О. , адвокатом Софіщенко В.А. подано апеляційну скаргу, в якій апелянт оскаржував рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 , просив скасувати рішення суду в частині задоволення зустрічного позову та ухвалити нове, яким зустрічну позовну заяву залишити без задоволення (т. 4 а.с. 42-44, 57-65).

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що оскаржуване рішення в частині задоволення зустрічного позову винесене з неправильним застосуванням та порушенням норм матеріального права.

На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку зазначивши, що з огляду на наявність обтяження, що було підставою для відмови у державній реєстрації станом на день проведення державної реєстрації, ОСОБА_1 довела порушення її права іпотекодержателя щодо реєстрації права власності на квартиру через накладення на неї арешту державними виконавцями. Вказував, що на обґрунтування вказаного висновку, суд першої інстанції акцентував увагу на судову практику, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 755/5072/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 грудня 2019 року у справі № 923/880/18. Проте, апелянт вважає, що висновки із застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 7655/5072/17 не може бути застосовано до обставин даної справи, з огляду на його нерелевантність, оскільки обставини справи № 755/5072/17 стосуються інших правових підстав обтяження. Між тим, висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 923/880/18 також не є тотожними та не можуть бути застосовані до правовідносин, що є предметом розгляду даної цивільної справи. Зокрема, предметом позову у справі № 923/880/18 є звільнення з-під арешту майна за позовом іпотекодержателя та обрання належного способу захисту порушених прав.

Крім того, звертав увагу, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення було залишено поза увагою правові позиції, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 провадження № 14-212цс21, зі змісту яких вбачається, що наявність обтяжень (арешту), який виник після державної реєстрації іпотеки, не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації речових прав іпотекодержателя на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору та застереження. Таким чином, арешт на майно ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця 16 серпня 2012 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, не є перешкодою для реалізації прав іпотекодержателя, а рішення про державну реєстрацію, що прийняте 16 липня 2018 току державним реєстратором КФ КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Чуйко Г.Г. здійснене із додержанням норм Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Також вказував, що судом залишено поза увагою той факт, що в даному випадку іпотека мала вищій пріоритет над накладеним значно пізніше арештом на майно, відповідно до Закону України «Про іпотеку» (т. 4 а.с. 42-44).

24 листопада 2023 року до суду надійшли письмові пояснення від представника ОСОБА_1 - адвоката Фадєєвої Н.І., в яких просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги (т. 4 а.с. 79-81).

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 серпня 2023 року в частині відмови у задоволенні позову ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування та зняття з реєстрації, особи, які беруть участь у справі - не оскаржували.

З огляду на положення частини 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» - адвокат Софіщенко В.А. підтримав скаргу і просив її задовольнити. Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 , її представник - адвокат Фадєєва Н.І., ОСОБА_2., ОСОБА_3. заперечували проти скарги і просили її відхилити. Представник Київської міської державної адміністрації - Дубровська І.О. при вирішенні спору покладалась на розсуд суду, зазначивши, що КМДА є неналежним відповідачем у цій справі.

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені телефонограмами та на зазначені ними адреси електронної пошти із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_4 повернулось із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну місця перебування (знаходження) від зазначених осіб до суду не надходили. ОСОБА_4 подала письмові пояснення в яких рішення районного суду просила залишити без змін. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації - Ніколаєнко Н. подала заяву в якій просила розглянути справу за відсутності представника, ухвалити рішення в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 4 а.с. 69-78, 91-100, 106-120).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 липня 2007 року між ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк», правонаступником якого є ВАТ «Платинум Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 2.07071362, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 202 700, 00 доларів США строком користування 180 місяців зі сплатою 12% річних за користування кредитом (т. 1 а.с. 14-16).

Згідно п. 1.2. цього Договору, кредит надається позичальнику для рефінансування кредитного боргу із збільшенням суми.

За пунктом 4.5 кредитного Договору сторони передбачили, що у разі порушення Позичальником основного зобов`язання або обов`язків за цим Договором та/або за іпотечним договором Кредитор направляє на адресу Позичальника рекомендованим листом письмову вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання з письмовим попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом 30 робочих днів від дати відправлення вимоги кредитора, Позичальник не задовольнив її в повному обсязі, Кредитор набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому чинним законодавством та іпотечним договором. Документом, що підтверджує відправлення Кредитором листа про вимогу усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання та про дострокове погашення Кредиту, є квитанція поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа Позичальнику за адресою листування, зазначеною у статті 11 цього Договору (т. 1 а.с. 14-16).

З метою забезпечення виконання відповідачем зобов`язань за Договором про іпотечний кредит № 2.07071362, між кредитором та позичальником 02 липня 2007 року між ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк», правонаступником якого є ВАТ «Платинум Банк», та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 2.07071362, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку кредитора належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53,50 м2, належну їй на підставі: 63/100 частини квартири - договору дарування, посвідченого Восьмою Київською державною нотаріальною конторою 14.11.1995 року за реєстровим № 1-1089, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 21.11.1995 року в реєстровій книзі за реєстровим № 3927; 37/100 частин квартири - договору дарування, посвідченого ПН КМНО Кучеренко Н.П. 31.10.2005 року за реєстровим № 6053, зареєстрованого КП Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 01.11.2005 року в реєстровій книзі № д.216-287 за реєстровим № 3927 (т. 1 а.с. 17).

02 липня 2007 року було зареєстровано обтяження квартири АДРЕСА_1 іпотекою згідно з договором іпотеки, іпотекодержатель - ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк», правонаступником якого є ВАТ «Платинум Банк» (т. 1 а.с. 30-33, 197-205).

26 березня 2010 року Приватним нотаріусом Київського МНО Сергеєвим О.О. було вчинено виконавчий напис № 346, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 .. За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири АДРЕСА_1 , запропоновано задовольнити вимоги ВАТ «Платинум Банк» у розмірі 223 587,12 доларів США, еквівалент згідно курсу НБУ - 1 773 269,45 грн. та 139 926,50 грн. (т. 1 а.с. 18).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 березня 2012 року у справі № 2-234/12 виконавчий напис № 346 вчинений 26.03.2010 року Приватним нотаріусом Київського МНО Сергеєвим О.О. визнано таким, що не підлягає виконанню (т. 2 а.с. 216-217).

16 серпня 2012 року зареєстровано обтяження згідно постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві № 1470/8 від 25.07.2012 року та 30 листопада 2012 року - обтяження згідно постанови про накладення арешту ВДВС Києво-Святошинського РУЮ (головний державний виконавець Чижик А.П.) № НОМЕР_2 від 30.11.2012 року, на невизначене майно, все нерухоме майно, власник: ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 30-33, 197-205).

23 травня 2018 року між ВАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» укладено договір № 235К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за договором про іпотечний кредит № 2.07071362 від 02.07.2007 року та договір № 235і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за іпотечним договором № 2.07071362 від 02.07.2007 року, посвідченого ПН КМНО Малиновською О.Ю. 02.07.2007 року № 2179 (т. 1 а.с. 22-24).

Таким чином, ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» згідно умов договору набуло право вимагати замість банку належного виконання боржником зобов`язань в межах відступлених прав.

25 травня 2018 року ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» направлено на адресу ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень (в порядку ст. ст. 35, 36 Закону України «Про іпотеку»), яка отримана останньою 30.05.2018 року (т. 1 а.с. 25).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 131028138 від 16.07.2018 року державним реєстратором КФ КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» м. Київ Чуйко Г.Г. на підставі іпотечного договору №2.07071362 від 02.07.2007 року, виконавчого напису № 346 від 26.03.2010 року, звіту про оцінку майна № FS01-180706-007 від 06.07.2018 року, серія та номер: 2179, виданого 02.07.2007 року, видавник: ПН КМНО Малиновська О.Ю.; протоколу електронного аукціону, серія та номер: UA-TA-2018-03-23-000122-a, виданого 14.05.2018 року, видавник: ТОВ «Юкрейн Проперті Групп»; договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 235і, серія та номер: 1753, виданого 23.05.2018 року, видавник: ПН КМНО Скульська Т.О.; вимоги про усунення порушень від 05.05.2018 року з підтвердженням про направлення та отримання, серія та номер: б/н, виданого 25.05.2018 року, видавник: ТОВ «ФК «Інвест-Кредо»; договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги з актом приймання-передачі документів від 23.05.2018 року, серія та номер: 235К, виданого 23.05.2018 року, видавник: сторони, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття м розділу), індексний номер 42080199 від 16.07.2018 року, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» (т. 1 а.с. 29).

Згідно листа ДП «НАІС» № 485/13.2-16 від 11.02.2020 року станом на 16.07.2018 року Чуйко Г.Г. була забезпечена технічною можливістю роботи з Державним реєстром прав як державний реєстратор КФ КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу», доступ до реєстру Чуйко Г.Г. заблоковано 27.07.2018 року (т. 2 а.с. 127).

Питання вчинення реєстраційних дій урегульовано у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі Закон № 1952-IV) та у Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі Порядок № 1127).

У частині першій статті 24 Закону № 1952-IV передбачено визначений перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття (частина друга статті 24 Закону № 1952-IV).

Закон № 1952-IV містить і винятки із перелічених у статті 24 підстав.

Згідно із частиною четвертою статті 24 Закону № 1952-IV відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі: 1) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 2) державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав та перенесенням щодо такого права власності обтяження, державну реєстрацію якого проведено у спеціальному розділі Державного реєстру прав, чи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав; 3) державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону; 4) державної реєстрації інших обтяжень речових прав на нерухоме майно; 5) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за наявності згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна - у разі якщо обтяженням є заборона відчуження нерухомого майна, що виникла на підставі договору, або податкова застава; 6) державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена (частина п`ята статті 24 Закону № 1952-IV).

Стаття 24 Закону № 1952-IV в редакції на час прийняття державним реєстратором оскаржуваного рішення від 16 липня 2018 року чітко передбачала таку підставу для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, як наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно.

У статті 48 Закону № 1404-VIII вказано, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до частин четвертої та сьомої статті 51 Закону № 1404-VIII реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону № 898-IV.

Порядок реалізації майна, на яке звернуто стягнення, закріплений у статті 61 Закону № 1404-VIII, у частині першій якої вказано, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною.

З наведеного можна зробити висновок, що виняток, який міститься в пункті 3 частини четвертої статті 24 Закону № 1952-IV, стосується саме випадків державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке набувається у результаті його примусової реалізації на торгах чи аукціонах відповідно до Закону № 1404-VIII.

Разом з тим у цій справі підставою виникнення права власності ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» на спірне нерухоме майно є іпотечний договір № 2.07071362 від 02.07.2007 року, виконавчий напис № 346 від 26.03.2010 року, звіт про оцінку майна № FS01-180706-007 від 06.07.2018 року, серія та номер: 2179, виданого 02.07.2007 року, видавник: ПН КМНО Малиновська О.Ю.; протокол електронного аукціону, серія та номер: UA-TA-2018-03-23-000122-a, виданого 14.05.2018 року, видавник: ТОВ «Юкрейн Проперті Групп»; договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 235і, серія та номер: 1753, виданого 23.05.2018 року, видавник: ПН КМНО Скульська Т.О.; вимоги про усунення порушень від 05.05.2018 року з підтвердженням про направлення та отримання, серія та номер: б/н, виданого 25.05.2018 року, видавник: ТОВ «ФК «Інвест-Кредо»; договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги з актом приймання-передачі документів від 23.05.2018 року, серія та номер: 235К, виданого 23.05.2018 року, тобто іпотекодержатель скористався позасудовим способом звернення стягнення та за ним зареєстровано право власності на предмет іпотеки на підставі статті 37 Закону № 898-IV (т. 1 а.с. 29).

Також слід зазначити, що 03 липня 2018 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2478-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» (далі - Закон № 2478-VIII). Згідно з пунктом 10 розділу І цього Закону частину четверту статті 24 Закону № 1952-IV доповнено пунктом 7 про те, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону № 898-IV. Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

У пунктах 1, 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2478-VIII передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом. Цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону № 898-IV, що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Закон № 2478-VIII опублікований 03 листопада 2018 року, набрав чинності 04 листопада 2018 року та введений в дію 04 лютого 2019 року, тому його приписи не застосовуються до спірних правовідносин.

Водночас Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що законодавство України, складаючись з окремих законодавчих актів, становить єдину цілісну систему. Тому законодавчий акт та його окремі положення мають застосовуватись не окремо, а в сукупності як з іншими положеннями того ж законодавчого акта, так і з положеннями інших законодавчих актів. Тлумачення законодавства судам слід здійснювати системно, враховувати правову природу спірних відносин, загальну спрямованість законодавства та права України в цілому, а результат тлумачення законодавства має бути розумним та справедливим (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18 (провадження № 11-1206апп19, пункт 80)).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав. Державна реєстрація речових прав виконує важливу функцію інформування третіх осіб про права та обтяження на майно, а у випадках, встановлених законом, з такою реєстрацією пов`язується виникнення прав на нерухоме майно (абзац третій частини другої статті 331 ЦК України). Хоча державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13)).

Тому загальна спрямованість Закону № 1952-ІV полягає у забезпеченні достовірності та несуперечливості відомостей Державного реєстру прав. Механізм реалізації цього фундаментального підходу закріплений, зокрема, у пункті 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-ІV, яким встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Отже, інші положення цього Закону повинні застосовуватись у сукупності з нормою цього пункту.

Наприклад, якщо зареєстроване право іпотеки на нерухоме майно, але власник майна вважає іпотеку не чинною і звернувся до суду з позовом про визнання права іпотеки відсутнім з метою подальшої державної реєстрації припинення права іпотеки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.14)), а суд наклав арешт на таке майно на забезпечення цього позову, то такий арешт накладений на користь власника майна. За таких умов звернення стягнення на це майно (у тому числі державна реєстрація права власності за іпотекодержателем) суперечило б зареєстрованому обтяженню - арешту майна на користь власника майна, а тому така реєстрація згідно з пунктом 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-ІV не допускається.

Наявна зареєстрована заборона відчуження майна, здійснена на користь самого іпотекодержателя, не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем, адже в такому випадку державна реєстрація права власності за іпотекодержателем не свідчить про суперечність уже зареєстрованому обтяженню (подібні висновки містяться у пункті 5.49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 916/5073/15).

При ухваленні рішення, яке є підставою для державної реєстрації, суд вирішує питання щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Це положення кореспондує положенням ЦПК України і Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), відповідно до яких під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин (пункт 3 частини першої статті 264 ЦПК України), яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин (пункт 4 частини першої статті 264 ЦПК України, пункт 3 частини першої статті 237 ГПК України). У мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, зміст спірних правовідносин (пункт 1 частини четвертої статті 265 ЦПК України), чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду (пункт 4 частини четвертої статті 265 ЦПК України, пункт 6 частини четвертої статті 238 ГПК України).

Відповідно при вирішенні такого спору судам насамперед необхідно з`ясувати питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться та чи порушені ці права.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №199/8324/19 (провадження № 14-212цс21) й підстав відступу від такої колегією суддів не встановлено.

В суді апеляційної інстанції представник ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» - адвокат Софіщенко В.А., представник ОСОБА_1 - адвокат Фадєєва Н.І. не заперечували того, що 16 серпня 2012 року державним виконавцем було зареєстроване обтяження в інтересах ВАТ «Платинум Банк», права якого в подальшому набув ТОВ «ФК «Інвест-Кредо», обтяження згідно постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві № 1470/8 від 25.07.2012 року, а 30 листопада 2012 року було зареєстровано - обтяження в інтересах іншого кредитора згідно постанови про накладення арешту ВДВС Києво-Святошинського РУЮ (головний державний виконавець Чижик А.П.) № НОМЕР_2 від 30.11.2012 року, на невизначене майно, все нерухоме майно, власник: ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 30-33, 197-205 т. 4 а.с. 121-123).

Поряд з цим, з позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позивачка вимог про визнання іпотеки припиненою не заявляла, не спростовувала невиконання нею умов кредитного договору та наявності кредитної заборгованості. Відповідно до умов укладеного нею іпотечного договору, який нею не оспорено ні в цілому, ні в частині, передбачено, зокрема, можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтю 37 Закону № 898-IV.

ОСОБА_1 у своєму позові заявляє, що її права порушено державною реєстрацією права власності на нерухоме майно за кредитором та внесення записів за останнім про державну реєстрацію права власності, не заперечуючи права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з неналежним виконанням основного зобов`язання, що спричинило наявність заборгованості.

Державна реєстрація права власності за іпотекодержателем не свідчить про суперечність зареєстрованому обтяженню - арешту майна на користь самого іпотекодержателя та не є порушенням пункту 6 частини першої статті 24 Закону № 1952-ІV у сукупності з пунктом 5 цієї ж частини.

При цьому, судом встановлено, що не здійснювалось в інтересах ОСОБА_1 інше обтяження, зокрема, згідно постанови про накладення арешту ВДВС Києво-Святошинського РУЮ (головний державний виконавець Чижик А.П.) № НОМЕР_2 від 30.11.2012 року, на невизначене майно, все нерухоме майно, власник: ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 30-33, 197-205).

Цих обставин сторони в суді апеляційної інстанції не заперечували, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 4 а.с. 121-123).

З урахуванням установлених апеляційним судом обставин справи, а саме наявності невиконаного основного зобов`язання, існування чинного договору іпотеки, умови якого позивачем не оспорюються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що права позивача не порушено, оскільки іпотека виникла до ухвалення державним виконавцем постанови про накладення арешту та заборони на предмет іпотеки, заборона на предмет іпотеки також була вже накладена на предмет іпотеки для забезпечення прав іпотекодержателя, який і задовольнив свої вимоги за рахунок заставленого майна.

Оскільки заявлені позивачкою вимоги про визнання протиправним рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не впливають і не можуть вплинути на права позивача щодо права на предмет іпотеки, тому, в позові необхідно відмовити.

Щодо доводів і висновків районного суду про застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII (який був чинним на час вчинення спірної реєстраційної дії), підпунктом 1 пункту 1 якого (в редакції чинній на час вчинення спірної реєстраційної дії) передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

У постанові від 20 листопада 2019 року у справі №802/1340/18-а Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що обмеження, встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян, надано як забезпечення кредитів в іноземній валюті», поширюються не лише на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, а й на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.

Встановлено, що іпотечним договором від 02 липня 2007 року № 2.07071362 забезпечувалось виконання договору про іпотечний кредит від 02 липня 2007 року № 2.07071362, а кредит був наданий позичальнику для рефінансування кредитного боргу із збільшенням суми (п. 1.2 кредитного Договору).

За ОСОБА_1 зареєстрований на праві власності житловий будинок загальною площею 48.1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , отже відсутні підстави для висновку про відсутність у позивачки за зустрічним позовом іншого житла. Доводи ОСОБА_1 про те, що вказаний будинок є садовим і непридатним для проживання не підтверджені об`єктивними доказами по справі, а тому суд апеляційної інстанції визнав їх неспроможними та відхилив (т. 1 а.с. 29-33, 197-205).

Висновок районного суду про те, що орган державної реєстрації речових прав на нерухоме майно - Київська міська державна адміністрація не є належним відповідачем за цими вимогами апеляційний суд визнав обґрунтованим, а тому в позові до Київської міської державної адміністрації слід відмовити як пред`явлених до неналежного відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» 1057 грн. 20 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом, сплата якого підтверджується доказами по справі (т. 4 а.с. 45).

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» -задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 серпня 2023 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», Київської міської державної адміністрації, третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 .

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» (код ЄДРПОУ - 39761587) - 1057 грн. 20 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 15 лютого 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова