Справа №487/9126/23
Провадження №2/487/981/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2024 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Бахмуцької А. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що шлюбні відносини між ними фактично припинені з серпня 2023 року, через різні погляди на сімейне життя, спільне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер та його збереження є неможливим, оскільки це суперечить її інтересам.

Ухвалою суду від 15.12.2023 відкрите провадження у справі.

08.02.2024 відповідач подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав.

08.02.2024 позивач подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - « ОСОБА_3 », судові витрати по сплаті судового збору покласти на їх з відповідачем порівну.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.06.2015 року. Від шлюбу у подружжя дітей немає. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з серпня 2023 року, через різні погляди на сімейне життя, спільне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер та його збереження є неможливим, оскільки це суперечить інтересам позивача.

Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти цього не заперечує.

Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористався даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Таким чином, суд вважає, що їх сім`я розпалася і зберегти її неможливо, тому згідно ст. ст. 110, 112 СК України позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них і мають істотне значення.

Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацію шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивач не просила про відновлення їй дошлюбного прізвища.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З матеріалів справи слідує, що позивач при подачі позовної заяви до суду сплатила судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Позивач просила судові витрати по справі покласти на сторони порівну.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», а також того, що позов ОСОБА_1 задоволений повністю, відповідач визнав позов у повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 536,80 грн., тобто 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем під час подання позову, а також інші 50 відсотків, тобто 536,80 грн. повернення позивачу з Державного бюджету України.

Суд додатково зазначає, що документ на переказ, який підтверджує зарахування судового збору до Державного бюджету України міститься в матеріалах цивільної справи, а саме квитанція № ПН2493 від 07.12.2023 на суму 1073,60 грн. При цьому суд зазначає, що одержувачем коштів, відповідно до вказаної квитанції є Головне управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області, тому воно і виступає органом, який має здійснити повернення сплаченого позивачем судового збору.

Керуючись ст. ст. 76, 81-89, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 06.06.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №363 від 06.06.2015 розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище « ОСОБА_3 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею за подачу позовної заяви до суду судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області (54055, Миколаївська область, місто Миколаїв, проспект Центральний, будинок 141-В, ЄДРПОУ код 37992030) повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536, 80 грн. (квитанція № ПН2493 від 07.12.2023).

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: С.М. Афоніна