Справа № 383/179/24
Номер провадження 2-з/383/5/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року суддя Бобринецького районного суду Кіровоградської області Бондаренко В.В., в приміщенні Бобринецького районного суду Кіровоградської області розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Замши Дмитра Дмитровича про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

15.02.2024 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Замша Дмитро Дмитрович звернувся до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з заявою про забезпечення позову, поданої до подання позовної заяви, шляхом заборони Кетрисанівській сільській раді Кіровоградської області використання та відчуження об`єктів нерухомості за адресою АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 09.06.2004 року, укладеного між нею та Бобринецькою міською радою, є власником частини гаража за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 9/50 частки, а по відношенню до комплексу будівель за цією ж адресою - частки в розмірі 9/100. Право власності Бобринецької міської ради на вказану нерухомість підтверджено Свідоцтвом про право власності від 06.12.2002 року. Згідно інформації Бобринецької міської ради, остання як орган з присвоєння адрес у 1997 році присвоїла адресу АДРЕСА_1 житловому будинку, який є пам`яткою містобудування «Учбово-виробничий комбінат», а адресу АДРЕСА_1 присвоєно об`єкту нерухомості - гараж.

У 2023 році Бобринецька міська рада повідомила ОСОБА_2 , що весь комплекс гаражів, в тому числі і належна їй частина, перебуває також у власності Кетрисанівської сільської ради, при чому адреса цих же гаражів визначена як АДРЕСА_1 .

Водночас, відповідно до довідки від 25.12.2023 року перевірки розбіжностей чи ідентичності площ та складу об`єкта нерухомого майна встановлено, що комплекс будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 та комплекс споруд за адресою АДРЕСА_1 є одним і тим же об`єктом нерухомого майна.

Право власності Кетрисанівської сільської ради на комплекс гаражів за адресою АДРЕСА_1 виникло на підставі рішення Бобринецької районної ради від 21.10.2020 року №492 «Про передачу підприємств, установ, організацій (об`єктів спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району) та про безоплатну передачу їх приміщень та майна до комунальної власності Кетрисанівської сільської ради.

ОСОБА_1 має намір оскаржити в судовому порядку вказане рішення Бобринецької районної ради від 21.10.2020 року № 492 в частині передачі комплексу будівель по АДРЕСА_1 (п.2 додатку 2 до рішення Перелік приміщень спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району, що безоплатно передаються у власність Кетрисанівської сільської ради).

Бобринецька районна рада наразі перебуває у процесі припинення, але як юридична особа продовжує діяти.

Разом з тим, незважаючи на те, що спір між Бобринецькою міською радою та Кетрисанівською сільською радою не вирішено, громадянці ОСОБА_1 чиняться перешкоди у користуванні та розпорядженні належного їй на праві власності майна - частини гаражу по АДРЕСА_1 , з мотивів іншої адреси - АДРЕСА_1 , шляхом можливого зрізання замків та використання цього приміщення іншими особами. Звернення до правоохоронних органів в жодній мірі не забезпечить збереження як нерухомого майна так і майна, яке перебуває в цьому приміщенні.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову та заходу забезпечення позову зазначено, що судова заборона вчиняти дії щодо експлуатації та відчуження гаражів за адресою АДРЕСА_1 з боку Кетрисанівської сільської ради забезпечить захист майнових прав громадянки ОСОБА_1 до вирішення спору по суті, а саме забезпечить цілісність належного їй майна. Пропозиції щодо зустрічного забезпечення відсутні.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову, якщо інші строки не встановлено законом (ч.4 ст.152 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів заяви про забезпечення позову встановлено, що ОСОБА_1 , на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу майна від 09.06.2004 року, укладеного між нею та територіальною громадою в особі Бобринецької міської ради, є власником 9/50 частини гаража, що знаходиться у АДРЕСА_1 , загальною площею 42,9 кв.м., розташований на земельній ділянці розміром 405,0 кв.м., наданій на праві користування.

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав від 22.12.2023 року №359582556, на підставі вказаного договору купівлі-продажу за ОСОБА_1 18.12.2023 року зареєстровано право спільної часткової власності, розмір частки 9/100 на 9/50 частини (частки) гаража, позначеного на плані технічної документації літерою «А», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Предметом майбутнього позову є вимоги про скасування рішення Бобринецької районної ради від 21.10.2020 року №492 «Про передачу підприємств, установ, організацій (об`єктів спільної власності територіальних громад сіл та міста Бобринецького району), та про безоплатну передачу їх приміщень та майна до комунальної власності Кетрисанівської сільської ради, згідно додатку 2 до якого у комунальну власність Кетрисанівської сільської ради передано комплекс будівель (гаражі та бокси райвідділу освіти), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Натомість заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Кетрисанівській сільській раді Кіровоградської області використання та відчуження об`єктів нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказані розбіжності в адресах та характеристиках нерухомого майна, з приводу якого виник спір, не дають суду підстави суду його ідентифікувати як одне і теж майно.

Крім того, на переконання суду, заявником не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а захід забезпечення не є співмірним заявленим позовним вимогам про скасування рішення органу місцевого самоврядування.

Так, матеріали заяви не містять належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який просить заявник, а посилання у заяві на спричинення заявнику перешкод у розпорядженні та користуванні майном належним їй на праві власності майном, без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вжиття вказаного виду забезпечення позову шляхом заборони Кетрисанівській сільській раді Кіровоградської області використання та відчуження об`єктів нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , а не конкретної його частки, може призвести до порушення прав третіх осіб: власників, співвласників, володільців, обтяжувачів, що призведе до негативних цивільно-правових наслідків, обмеженню прав і свобод інших осіб, не співмірності забезпечених вимог.

З огляду на викладене, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 149-154, 258-260, 353 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Замши Дмитра Дмитровича про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 16.02.2024 року.

Суддя В.В. Бондаренко