Справа № 308/9683/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Шумило Н.Б.

за участю секретаря Кравчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ужгород в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку нерухомого майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру частки в об`єкті нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин справи

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку нерухомого майна, у якому просить:

-визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 243,6 кв.м., житлова площа 106,5 кв.м., в тому числі гараж площею 23,3 кв.м.; та котельня площею 5,2 кв.м.; п`ять кімнат; житловий будинок, А; літня кухня, Б; вбиральня, В; огорожа;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно (житловий будинок) в частці 1/2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що 15.06.1996 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 . Разом з подружжям проживали їх сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказано, що у період сумісного проживання, перебуваючи в шлюбі, подружжям було придбано житловий будинок, який зареєстровано на відповідача в частці 1/1 за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якого складає 243,6 кв.м., житлова площа 106,5 кв.м., в тому числі гараж площею 23,3 кв.м. та котельня площею 5,2 кв.м.; п`ять кімнат; житловий будинок, А; літня кухня, Б; вбиральня, В; огорожа. Житловий будинок зареєстровано Ужгородським районним комунальним підприємством (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна. В період сімейного життя, за спільні кошти подружжя був здійснений належний догляд та ремонт житлового будинку, обробку земельної ділянки та покращення умов проживання.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.06.2021 шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, розірвано.

Процесуальні дії по справі, заяви учасників

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.07.2022 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.07.2022 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за даним позовом повернуто заявнику.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.08.2022 задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Литвина Степана Йосиповича про забезпечення позову у цивільній справі за даним позовом. Постановлено накласти арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 243,6 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.08.2022 відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі, призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено учасників справи.

09.09.2022 на електронну адресу суду від відповідача ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник адвокат Бухтоярова Оксана Василівна, надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про збільшення розміру частки в об`єкті нерухомого майна.

Представник позивача за зустрічним позовом зазначає, що в своєму позові ОСОБА_1 просить визнати спільною сумісною власністю житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та визначити за нею право власності на нерухоме майно (житловий будинок) в частці 1/2, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Проте, ОСОБА_1 не надала жодних доказів, які б давали підстави для задоволення її позовних вимог.

Зауважує, що не відповідає дійсності та обставина, що в шлюбі подружжям було придбано житловий будинок, оскільки такий було збудовано частково за особисті кошти ОСОБА_2 та за кошти його матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що позивачу достеменно відомо, оскільки вона боргує його матері значну суму коштів, які не повертає багато років та ігнорує прохання матері щодо їх повернення. Про який ремонт йде мова у позовній заяві не зрозуміло, адже будинок був новобудовою.

Вказує, що ОСОБА_1 до її первісної позовної заяви не додано жодного доказу про те, що джерелом набуття майна є спільні сумісні кошти подружжя, або їх спільна праця.

Не зважаючи на це, ОСОБА_2 вважає за необхідне заявити зустрічний позов, тому що формально право власності на будинок було зареєстровано в шлюбі, а досвід останніх років показує, що ОСОБА_1 не можна довіряти і ОСОБА_2 вимушений максимально захистити від неї не тільки себе, а й майно, в якому крім нього проживають двоє їх синів, тому що визнання за нею 1/2 на праві власності порушить його право власності, право на житло його, і двох його синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Зазначає, що 15.06.1996 між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (прізвище після шлюбу ОСОБА_9 ) укладено шлюб, зареєстрований 15.06.1996 Холмецькою сільською радою за актовим записом № 801. В даному шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник позивача за зустрічним позовом наголошує, що ОСОБА_1 : з лютого 2019 року за зазначеною нею у позовній заяві адресою не проживає (тобто в спірному будинку), участі в утриманні майна не бере; багато років не сплачує комунальні послуги, це робить виключно ОСОБА_2 ; багато років не дбає про матеріальне забезпечення сім`ї; багато років ще до лютого 2019 року, тобто до того часу як покинула сім`ю, приховувала свій справжній розмір заробітної плати близько 17000 грн. (про справжній її заробіток в Баранинській сільській раді ОСОБА_2 дізнався коли подав на розлучення і побачив її е-декларацію); багато разів ухилялася від утримання малолітнього сина ОСОБА_6 ; навіть з червня 2019 року не заплатила ОСОБА_2 жодної копійки аліментів на дитину (присуджені рішенням суду) і навіть не почала їх платити з відкриттям виконавчого провадження; як покинула ОСОБА_2 з дітьми в лютому 2019 року, користуючись їх з дітьми відсутністю вдома винесла майже все рухоме майно і навіть те, яке набуто у шлюбі; дійшла до того, що без відома та згоди ОСОБА_2 як чоловіка, переоформила (відчужила) на мужчину, заради якого покинула сім`ю та з яким проживає в цивільному шлюбі ОСОБА_10 набутий ними в шлюбі автомобіль. Це є предметом судової справи № 308/10796/20, де ОСОБА_2 стягує компенсацію за автомобіль. Також, без відома та згоди відчужила належний ОСОБА_2 з нею на праві спільної сумісної власності автомобіль «Renault», 2011 року випуску, який вони набули в шлюбі 30.11.2018, за що отримала дохід від його продажу 169652 грн., які привласнила собі; навмисно, штучно, не з`являючись на судові засідання та змінюючи адвокатів, затягує всі судові справи (розлучення з аліментами затягнула на 3 роки, стягнення компенсації за автомобіль на 2 роки).

Наголошує, що відповідно до висновку органу опіки та піклування Баранинської сільської ради про визначення місця проживання дитини, місце проживання дитини ОСОБА_4 визначено з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.06.2021 у справі №308/6952/19, первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації, служба у справах дітей Баранинської сільської ради Ужгородського району про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини, визначення місця проживання дитини задоволено частково. Вирішено шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 15.06.1996 виконавчим комітетом Холмецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис за № 01 розірвати. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки всіх видів її доходу, щомісячно, починаючи з 19.06.2019 і до досягнення дитиною повноліття. В решті позовних вимог за первісним позовом відмовити. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Чопської міської ради про стягнення аліментів на утримання дитини, визначення місця проживання дитини відмовити. Даним рішенням встановлено обставини, що неповнолітня дитина ОСОБА_4 проживає з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та повністю знаходиться на його утриманні. Вказане рішення суду, після його перегляду в апеляційному порядку набрало законної сили.

Звертає увагу, що окрім ОСОБА_2 та сина ОСОБА_6 в будинку проживає ще один їх син ОСОБА_7 .

На підставі викладеного, відповідач (позивач по зустрічному позові) просить суд: збільшити ОСОБА_2 розмір частки в об`єкті нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 243,6 кв.м.; житлова площа 106,5 кв.м.; в тому числі гараж площею 23,3 кв.м.; та котельня площею 5,2 кв.м.; п`ять кімнат; житловий будинок, А; літня кухня, Б; вбиральня, В; огорожа, з 1/2 на 1/1; покласти на позивача та стягнути на користь відповідача всі понесені у справі судові витрати.

Крім того, 09.09.2022 на електронну адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Бухтоярової О.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач позовні вимоги не визнає повністю, а також не визнає викладені у позовній заяві обставини та доводи позивача, з правовою оцінкою обставин не погоджується. Вказує, що позивач не надала жодних доказів які б давали підстави для задоволення позовних вимог. Так, не відповідає дійсності та обставина, що в шлюбі подружжям було придбано житловий будинок, оскільки такий було збудовано частково за його особисті та за кошти його матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що позивачу достеменно відомо, оскільки вона боргує його матері значну суму коштів, які не повертає багато років та ігнорує прохання його матері щодо їх повернення. Про який ремонт йде мова у позовній заяві не зрозуміло, адже будинок був новобудовою. Тому, ст. 60 СК України до даних правовідносин не застосовується. Більше того, з лютого 2019 року ОСОБА_1 за зазначеною нею в позовній заяві адресою не живе, участі в утриманні майна не бере, не сплачує комунальні послуги, не платить йому аліменти на утримання неповнолітнього сина. Посилаючись на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №703/2284/19 (провадження №61-18299св21), представник відповідача зазначає, що ОСОБА_1 до позовної заяви не додано жодного доказу про те, що джерелом набуття майна є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця. Крім того, вважає, технічний паспорт на будинок відповідач, долучений до позовної заяви, недопустимим доказом, оскільки відповідач, як єдиний власник будинковолодіння не надавав дозвіл на його виготовлення ні ОСОБА_1 , ні ФОП ОСОБА_11 , який виготовив техпаспорт, не давав дозвіл на входження на територію належного йому будинковолодіння та здійснення його огляду будь-яким стороннім особам. На підставі наведеного, просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог та покласти на позивача та стягнути на користь відповідача всі понесені у справі судові витрати.

06.10.2022 на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Бухтоярової О.В. надійшло клопотання про приєднання доказів, згідно з яким просить приєднати до матеріалів справи №308/9683/22 відповідні докази (в посвідчених копіях), які підтверджують доводи відзиву та зустрічного позову ОСОБА_2 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.10.2022 прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку нерухомого майна, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру частки в об`єкті нерухомого майна.

01.11.2022 на адресу суду від представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 адвоката Литвина С.Й. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вказує, що відповідач у своєму зустрічному позові зазначає про те, що ОСОБА_1 боргує його матері значну суму коштів, проте ніяких доказів стосовно цього не надав. Також, виходячи із зазначеного у позові відповідачем, він визнає, що майно, а саме автомобіль «Renault», 2011 року випуску, який набутий в шлюбі 30.11.2018, є спільною сумісною власністю, а будинок, який був зареєстрований на ОСОБА_2 11.06.2009, не є спільною сумісною власністю. ОСОБА_2 в своєму позові зазначає, що між ним та його колишньою дружиною є ще декілька судових справ, в яких ОСОБА_1 навмисно затягує розгляд шляхом зміни адвокатів та не явки на судові засідання. Дане твердження в цій справі є недоречним, адже не стосується предмету даного спору. Відповідач стверджує, що позивачем не було вжито заходів забезпечення позову та доказів до подання позовної заяви, хоча до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області на виконання ухвали від 29.07.2022 у справі №308/9683/22 було направлено заяву про виправлення недоліків разом із додатками, а саме із заявою про забезпечення позову. Щодо походження технічного паспорту на його будинок, то такий паспорт був виготовлений під час шлюбу між подружжям, відтак ОСОБА_2 мав знати про створення і видання технічного паспорта на будинок. На підставі наведеного, просить позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 залишити без задоволення, покласти на відповідача та стягнути на користь позивача всі понесені у справі судові витрати.

08.11.2022 на електронну адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Бухтоярової О.В. надійшла відповідь на відзив ОСОБА_1 , в якій вказує, що обставини, наведені у відзиві, ОСОБА_2 не визнає, з правовою оцінкою, наданою відповідачем за зустрічним позовом обставинам не погоджується та проти правових підстав відзиву заперечує. Вказує, що зустрічний позов заявлений на підставі ч. 2 та ч. 3 ст. 70 СК України. На підтвердження вказаних підстав ОСОБА_2 наведено ряд обставин, на підтвердження яких ним до суду та відповідачу направлено ряд доказів. Жодних спростувань, наведених ним обставин та поданих доказів відзив ОСОБА_1 на зустрічний позов ОСОБА_2 не містить. На підставі наведеного, просить не брати при вирішенні справи доводи ОСОБА_1 в її відзиві на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.12.2022 частково задоволено заяву представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 адвоката Литвин С.Й. про повернення переплаченої суми судового збору та повернуто ОСОБА_12 переплачену суму судового збору у розмірі 5181 грн., який було сплачено за квитанцією №62533745 від 02.08.2022.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.01.2023 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку нерухомого майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру частки в об`єкті нерухомого майна, призначено справу до судового розгляду по суті.

Представники позивача ОСОБА_1 адвокати Литвин С.Й. та Герич А.Й. у судовому засіданні 27.03.2023 позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити. Щодо вимог зустрічного позову заперечили з мотивів, викладених у поданому відзиві на такий, просили відмовити у задоволенні зустрічного позову. При цьому зазначили, що спірний будинок сторони почали будувати в 2005р., будівництво велося спільними зусиллями відповідач був на заробітках, а позивач працювала в сільській раді, а після народження синів перебувала в декретній відпустці. До 2009 року було закінчено будівництво спірного будинку і всю сім`ю ОСОБА_9 , позивачку, відповідача і двох їх дітей прописано у вказаному будинку. В 2019 році під час спільного проживання відповідачем було подано до суду позов, де серед вимог була вимога про розірвання шлюбу. Крім того, в 2019 році позивач залишила спірний будинок, оскільки має іншу сім`ю. Вказав, що сторони мали між собою домовленість, що поділять спірний будинок між дітьми, але не змогли досягти згоди. Рішенням від 30.06.2021 року шлюб між сторонами було розірвано. Зазначили, що не зважаючи на те, що спірний будинок зареєстрований на відповідача вважають, що він є спільною сумісною власністю, тому позов підлягає до задоволення, а підстави для задоволення зустрічного позову відсутні та відповідачем не доведені.

Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 адвокат Бухтоярова О.В. у судовому засіданні 27.03.2023 заперечила щодо вимог позову, з підстав викладених у поданому відзиві, та просила відмовити в його задоволенні. Вимоги за зустрічним позовом підтримала, пояснення надала аналогічні викладеним у зустрічному позові та відповіді на відзив. Просила вимоги за зустрічним позовом задовольнити. Окрім того, зазначила, що є рішення суду, яким ОСОБА_1 визнано такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та наявні обставини ухилення ОСОБА_1 від участі в утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 з 2019 року, крім того, позивач участі в утриманні спірного майна не бере, багато років не сплачує комунальні послуги, не дбає про матеріальне забезпечення сім`ї, не сплачує аліменти, багато років приховувала свій справжній розмір заробітної плати, покинула сім`ю, винесла рухоме майно, продала придбаний під час шлюбу автомобіль. Після того, як позивач покинула сім`ю відповідач залишився з дітьми. Позивач до дітей не навідувалась до часу набрання рішенням законної сили про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей та аліментів не сплачувала. Після того, як позивач в кінці лютого 2019 року покинула сім`ю, відповідач залишився один з дітьми.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні 18.05.2023 позов підтримала, а щодо зустрічного позову заперечила. Пояснила, що з відповідачем одружились 15.06.1996 року, в шлюбі у них народилось двоє синів 1999 р.н. та 2005 р.н. Пояснила, що її батьком в 1997р. була виділена земля під будівництво її чоловіку ОСОБА_2 . На початку травня 2005 року вони розпочали будівництво спірного будинку, який будували спільно та завершили в 2008 році, а в липні 2009 року вже були зареєстровані у вказаному будинку, і який вирішили оформити на відповідача. Крім того, вказала, що вона в 1999 році народила старшого сина і перебувала в декретній відпустці до 2005 р., під час декретної відпустки у будівництві будинку допомагали її батьки. Відповідач в 2005 році поїхав заробляти гроші за кордон, приїжджав на тиждень раз в три місяці, тому вона займалася працівниками і будовою. Також вказала, що її батько, ОСОБА_13 , в період 2005-2008 років був головою Холмської сільської ради, а її мати працювала в приватній фірмі, тому мали достатньо коштів та давали їй кошти, транспорт, та все, що потрібно було для будівництва спірного будинку. В 2019 році вона залишила спірний будинок, та пішла проживати до теперішнього чоловіка. З азначила, що у них відповідачем були домовленості щодо поділу майна. Син ОСОБА_14 частково сам, та під впливом батька вирішив проживати з батьком. Вказала, що утримує та утримувала сина, з 2019 року утримувала сина ОСОБА_6 , перераховувала йому кошти на картку, купувала речі, їжу, ходила з ним до лікарів, забирала його і ходили разом до її мами. Також зазначила, що сплачує аліменти, розмір заборгованості по аліментах їй невідомий, при цьому виконує рішення в межах можливості.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 25.07.2023 щодо вимог позову заперечив, зустрічний позов підтримав та пояснив, що земельну ділянку отримав він після закінчення служби, будинок будував в основному він з допомогою своєї матері за кошти, які вона йому виділила, і він проживає з двома синами, а дружина їх кинула. Зазначив, що не пригадує точно коли почали будувати спірний будинок, десь в 2002-2004 роках, будували десять років. За його кошти розпочалось будівництво, він працював, а дружина була в декреті. Вказав, що постійно працював коли будувався спірний будинок, в «Метал Україна», потім « ОСОБА_15 » міжнародні перевезення. У відпустку приїжджав кожен місяць, півтора. Зазначив, що по будівництву будинку йому допомагав батько дружини. Коли він був за кордоном дружина була з дітьми разом з мамою. З лютого 2019 року він працював далекобійником, працює 21 день і 10- 15 днів вдома. Вказав, що надавав дружині доручення на представлення інтересів, а також те, що спірний будинок було збудовано силами родини, з родини позивачки лише батько допомагав, а його мати продала квартиру, та виділила йому кошти. Також, зазначив, що позивач боргує його матері значну суму коштів, які не повертає багато років, також має борг по аліментах. Просив в позові відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

В подальшому в призначені судові засідання учасники справи не з`являлися, хоча належним чином повідомлялися про дати, час та місце розгляду справи, не з`явилися і в судове засідання 12.01.2024, при цьому, на адресу суду від представників сторін поступили клопотання та заява, в яких просили про розгляд за їх відсутності.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе завершувати розгляд справи за відсутності сторін, на що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що 15.06.1996 між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано 15.06.1996 Холмецькою сільською радою за актовим записом №01.

У даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 10.08.1999р. та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва НОМЕР_3 від 23.07.2005р.

Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майновід 03.06.2009, серія НОМЕР_4 від 03.06.2009 ОСОБА_2 належить на праві приватної власності в цілому домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Опис об`єкта: загальна площа 243,6 кв.м., житлова площа 106,5 кв.м., в тому числі: гараж площею 23,3 кв.м. та котельня площею 5,2 кв.м.; п`ять кімнат; житловий будинок, А; літня кухня, Б; вбиральня, В; огорожа № 1-3. Підстава виникнення права власності: Рішення виконавчого комітету Холмецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Дата: 27.02.2009. Номер: 12. Вказане також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22985048 від 11.06.2009.

03.06.2019 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11 було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (інвентаризаційна справа № 0182), на замовлення ОСОБА_1 .

Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.06.2021 (справа № 308/6952/19), залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 06.04.2022, задоволено частково первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації, служба у справах дітей Баранинської сільської ради Ужгородського району, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини, визначення місця проживання дитини. Ухвалено шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 15.06.1996 виконавчим комітетом Холмецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис за № 01 - розірвати. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки всіх видів її доходу, щомісячно, починаючи з 19.06.2019 і до досягнення дитиною повноліття. В решті позовних вимог за первісним позовом відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Чопської міської ради, про стягнення аліментів на утримання дитини, визначення місця проживання дитини відмовлено.

Відповідно до Звіту №040619-002 про оцінку майна станом на 04.06.2019 р., об`єктом оцінки якого був житловий будинок, загальною площею 196,3 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість вказаного об`єкта оцінки складає, без ПДВ: 1 234 680 грн.

Стороною відповідача до матеріалів справи додано копії рахунків за електроенергію, спожитий газ, про сплату земельного податку за 2018, 2019 р.р. за адресою: АДРЕСА_1 , де споживачем вказано ОСОБА_2 , копії фіскальних чеків про їх оплату, наявні копії квитанцій на яких вказано, що одержано оплату від ОСОБА_2 , також наявна квитанція про оплату, де в призначенні платежу вказано «за енергопостачання від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

З копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб від 10.06.2019, виданої виконкомом Баранинської сільської ради, слідує, що така видана ОСОБА_2 , про те, що до складу сім`ї /зареєстрованих/ входять: ОСОБА_2 (уповноважений власник), ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_3 , 1999 р.н. (син) та ОСОБА_4 , 2005 р.н. (син).

Згідно копії довідки №173 від 14.07.2021 така видана виконкомом Баранинської сільської ради гр. ОСОБА_2 , в тім що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації не проживає з 28.02.2019 року.

Копією довідки про доходи виданої ТзОВ «BUSINESS PARTNER GROUP» підтверджується, що ОСОБА_16 працює у них з 01.08.2020 (Трудовий договір) та за період роботи з 08/2019 по 09/2020 отримав дохід і Євро, разом 4 454,56.

Також додано копію облікової картки № НОМЕР_5 від 03.04.2019 року, де вказано про перереєстрацію Т3 на нового власника по договору укладеному в ТСЦ, власник: ОСОБА_10 , номерний знак A09774CA, від 03.04.2019р. договір КП укладений в ТСЦ №2142/2019/1392991 від 03.04.2019, також копію заяви ОСОБА_10 №232025368 від 03.04.2019 р. про перереєстрацію.

Крім того, представником відповідача додано копію витягу з рішення Десятої сесії Холмецької сільської Ради народних депутатів ХХІ скликання Ужгородського району Закарпатської області від 29.03.1993 року «Про надання земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку». Вирішили: надати гр. ОСОБА_2 земельну ділянку у власність розміром 0,25 га в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинкуі господарських будівель, /уч. АДРЕСА_2 , сусіди ОСОБА_17 , ОСОБА_18 /.

Копію договору купівлі-продажу квартири з одночасною передачею цієї квартири в іпотеку від 30.03.2007, з якого слідує, що гр. ОСОБА_5 (Продавець) гр. ОСОБА_19 (Покупець), Відкрите Акціонерне Товариство «КРЕДОБАНК» уклали цей договір про наступне: Продавець передав, а Покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_3 . Вказане підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №3770841 від 30.03.2007.

Розрахунок заборгованості по аліментам від 28.02.2023 виданого державним виконавцем Іванна Онисько Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області згідно рішення Ужгородського районного суду №308/6952/19 стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментина утримання сина ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19.06.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. З наданого розрахунку вбачається, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість по сплаті аліментів за 2019 рік підлягало сплаті - 28566,60 грн., а сплачено - 0 грн.; за 2020 рік підлягало сплаті - 64764,69 грн., а сплачено - 0 грн.; за 2021 рік підлягало сплаті - 66134,70 грн. сплачено - 0 грн.; за 2022 рік підлягало сплаті - 66416,11 грн, а сплачено - 45150,00 грн.; за 2023 рік підлягало сплаті - 7550,89 грн., а сплачено -15000,00 грн. Всього заборгованість на 28.02.2023 року 173 282, 39 грн.

Копію постанови Закарпатського апеляційного суду від 28.08.2023 року у справі №308/10796/20 за позовом ОСОБА_2 подану в особі представника позивача - ОСОБА_21 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільній сумісній власності на проданий транспортний засіб. Вказаною постановою рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.10.2022 р. залишено без змін.

Копію заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.01.2023 року в справі №308/13750/22, яким позов позовну заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Бухтоярової Оксани Василівни до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволено. Ухвалено визнати ОСОБА_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Копію довідки Баранинської сільської ради №158 від 01.03.2023 року така видана ОСОБА_1 , про те, що вона працює провідним спеціалістом відділу ЦНАП Баранинської сільської ради і її заробітна плата за 2023 рік складає: січень 2023р. -18260,00 грн.; лютий 2023 р. 19260,00 грн., разом 37520,00 грн.

Застосоване судом законодавство, позиція суду та оцінка доводів учасників справи

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України).

У частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Щодо вимог за первісним позовом суд зазначає наступне

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як роз`яснено в пунктах 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України).

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі, в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18).

Отже на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Відповідно до частини четвертої статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як було встановлено судом, сторони перебували у шлюбі з 15.06.1996 року, який розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.06.2021 року, та яке набрало законної сили 06.04.2022.

У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час повнолітні.

Також встановлено, що будівництво спірного будинку розпочалось в 2005 році, та в 2009 році такий був введений в експлуатацію, тобто під час перебування сторін в шлюбі та за спільні кошти.

11.06.2009 року подружжям набуто (збудовано) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.06.2009 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Вказане домоволодіння зареєстровано на відповідача ОСОБА_22 .

В судовому засіданні позивач стверджувала, що спірний будинок будувався за їх спільні з чоловіком кошти, і що їм допомагали її батьки.

При цьому, відповідач в своїх поясненнях, не заперечував, що батько його дружини допомагав у будівництві спірного будинку. Також, відповідач зазначав, що під час будівництва спірного будинку його дружина ОСОБА_1 займалася доглядом за дітьми. Враховуючи, що вказані обставини визнавались сторонами, то такі приймаються судом до уваги.

Доводи сторони відповідача про те, що не відповідає дійсності та обставина, що в шлюбі подружжям було набуто спірний житловий будинок, оскільки такий було збудовано частково за особисті кошти ОСОБА_2 та за кошти його матері ОСОБА_5 , судом відхиляються, оскільки такі не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Слід зазначити, що відповідачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували про наявність у нього, на час будівництва спірного будинку, особистих грошових коштів та джерел їх походження. А додана до матеріалів справи копія договору купівлі-продажу квартири з одночасною передачею цієї квартири в іпотеку від 30.03.2007, укладеного між гр. ОСОБА_5 (Продавець), гр. ОСОБА_19 (Покупець), Відкрите Акціонерне Товариство «КРЕДОБАНК», сама по собі не може бути доказом передачі ОСОБА_5 коштів ОСОБА_2 для будівництва спірного будинку. Відтак такі доводи сторони відповідача визнаються судом неспроможними.

При цьому, відповідач не заявляв вимог щодо визнання будинку особистою приватною власністю або про відступ від рівності часток подружжя у спільній сумісній власності на будинок і збільшення його частки у праві власності, саме з врахуванням понесених ним особисто витрат на будівництво будинку.

Відтак, з матеріалів справи та наданих суду доказів слідує, що спірний житловий будинок відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки такий набуто (збудовано) подружжям за час шлюбу.

Презумпція рівності часток подружжя у даній справі не спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням, відповідних доказів матеріали справи не містять.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що відповідач не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на спірний житловий будинок, який зареєстрований за ним в період шлюбу, а тому, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 243,6 кв.м., житловою площею 106,5 кв.м., в тому числі гараж площею 23,3 кв.м. та котельня площею 5,2 кв.м.; п`ять кімнат; житловий будинок, А; літня кухня, Б; вбиральня, В; огорожа, слід визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та визнати за ОСОБА_1 право власності на частку вказаного житлового будинку.

Щодо вимоги за зустрічним позовом слід зазначити

Згідно з положеннями частини другої та третьої статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до правових позиції, викладених у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року (справа №297/2837/17) та у постанові Верховного Суду від 02 березня 2020 року (справа №448/1722/16-ц), встановлено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 Сімейного Кодексу України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Проживання дітей з позивачем, з огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини та положення статті 70 СК України, саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом було встановлено, що спірне майно, а саме житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , набутий сторонами під час перебування у шлюбі, тому зазначене майно, виходячи з приписів статті 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя.

Сторони не досягли домовленості про поділ спірного житлового будинку, при цьому відповідач подав зустрічний позов, в якому просив про відступлення від засад рівності часток подружжя з підстав передбачених ч. ч.2, 3 ст. 70 СК України.

Так, відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 вказує на те, що в спірному житловому будинку окрім нього проживають двоє синів сторін: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому, вважає, що визнання за ОСОБА_1 1/2 частки у будинку порушить його право власності, а також його і синів право на житло.

Доводи, на які відповідач посилається в зустрічному позові як на підставу для відступу від принципу рівності часток подружжя, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки проживання дитини з відповідачем, саме по собі, не є підставою для збільшення частки одного з подружжя відповідно до вимог ч.3 ст.70 СК України (вказаний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 297/2837/17).

Крім того, існування у ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини, з огляду на встановлені судом обставини та положення статті 70 СК України, не є підставою для збільшення частки одного з подружжя (вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 521/11825/20).

Між тим, слід зазначити, що в разі подальшої несплати ОСОБА_1 аліментів, відповідач ОСОБА_2 не позбавлений можливості у порядку статті 190 СК України укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо).

Також, суд бере до уваги ту обставину, що при вирішенні даного спору, право власності відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 у даному випадку не порушується, а також не порушується право на житло і дітей сторін.

Також, судом враховано і вік дітей сторін, а саме: що син ОСОБА_3 є повнолітнім, а син ОСОБА_23 хоч станом на день пред`явлення позову і був неповнолітнім, однак на даний час також досяг повноліття.

Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного будинку, судом не встановлено та стороною позивача за зустрічним позовом належними та допустимими доказами не доведено.

Відтак, спірний будинок був побудований подружжям у період шлюбу, тому є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, та підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України немає.

За наведеного, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом недоведені, та задоволенню не підлягають.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки первісний позов задоволено повністю, то з відповідача за первісним позовом слід стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7165,80 грн., а у зв`язку з відмовою у задоволенні зустрічного позову судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Згідно ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Враховуючи наведене, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.08.2022 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили.

На підставі наведеного, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, статтями 60, 61, 63, 70 СК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку нерухомого майна задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 243,6 кв.м., житловою площею 106,5 кв.м., в тому числі гараж площею 23,3 кв.м.; котельня площею 5,2 кв.м.; п`ять кімнат; житловий будинок, А; літня кухня, Б; вбиральня, В; огорожа.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7165 (сім тисяч сто шістдесят п`ять) гривень 80 копійок.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру частки в об`єкті нерухомого майна, відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.08.2022, якою накладено арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 243,6 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_2 , продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складено 22 січня 2024 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області Н.Б. Шумило