Провадження № 2/161/708/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12 лютого 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Вольської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради, ОСОБА_2 , про визнання права власності за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Позов обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.09.2015, вона успадкувала майно після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 . 2/3 частки квартири, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, належить ОСОБА_4 , яка є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який є біологічним сином ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. ОСОБА_2 відповідно до рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 19.12.2002 було усиновлено громадянкою Франції ОСОБА_5 .

Посилаючись на викладене, позивач просить суд, визнати за нею право власності на 2/3 квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Ухвалою судді від 07.12.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 23.01.2024 закрито підготовче провадження у справі.

До початку розгляду справи від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, заявлений позов підтримує та просить його задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.

Від представника відповідача Луцької міської ради надійшло клопотання про розгляд справи в її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада».

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд установив таке.

Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.02.1998 (а.с. 09).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що вбачається із свідоцтва про народження НОМЕР_1 (а.с. 10).

Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке зареєстровано в реєстрі за № 3-7461 від 03.092015 випливає, що ОСОБА_1 успадкувала 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 (а.с. 05).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 08).

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 19.12.2002 ОСОБА_2 був усиновлений громадянкою Франції ОСОБА_7 (а.с.14-17).

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_2 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Згідно з ч.2 ст.1260 ЦК України усиновлений та його нащадки не спадкують за законом після смерті батьків усиновленого, інших його родичів за походженням по висхідній лінії.

Оскільки, ОСОБА_2 був усиновленим, то він не спадкує після смерті матері ОСОБА_4 .

Із досліджених судом доказів, вбачається, що ОСОБА_4 з 29.07.1998 по день смерті перебувала в Берестечківському психоневрологічному інтернаті (а.с. 21).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, доказуванню підлягають, зокрема, такі обставини: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Таким чином, зміст статті 344 ЦК України встановлює, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити з того, що задоволення таких позовних вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Крім того, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 червня 2018 року (справа №293/312/15-ц).

Враховуючи зазначене, позивач повинен довести, насамперед, законність об`єкта володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона з часу успадкування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , добросовісно та відкрито користується іншою часткою квартири, несе витрати по утриманню квартири, здійснює оплату житлово-коменальних послуг, право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру протягом усього часу ніким не оспорювалося.

Доказів іншого суду надано не було.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 набула право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 , за набувальною давність, оскільки остання володіла вказаним майном відкрито та безперервно протягом тривалого часу.

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81-82, 247, 263-265, 280, 354 ЦПК України, ст.ст. 316, 328, 344, ч.2 ст.1260 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 за набувальною давність.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду складений 19 лютого 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 ).

Відповідач: Луцька міська рада (адреса: вул. Богдана Хмельницького, 19, м. Луцьк, ).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта