Справа №752/1074/21
Провадження №4-с/752/46/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Дураєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою скаргу ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження державний виконавець Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц Віктор Степанович про визнання дій державного виконавця неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Гаврик Антон Вікторович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва зі скаргою про визнання дій державного виконавця неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, суб`єкт оскарження державний виконавець Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц Віктор Степанович, стягувач ОСОБА_2 .

В обґрунтування скарги посилається на те, що 08.11.2022 державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц В.С. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа №752/1074/21 від 20.09.2021, виданого Голосіївським районним судом міста Києва, про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у здійсненні права спілкування з малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через засоби зв`язку, у тому числі з використанням веб-камери, п`ять разів на тиждень тривалістю 30 хвилин у вечірній час.

12.10.2023 державний виконавець Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц В.С. виніс постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 .

Проте під час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець порушив вимоги ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження, крім того, протягом всього існування виконавчого провадження рішення суду у справі №752/1074/21 виконувалося в повному обсягу.

У виконавчому листі №752/1074/21 від 20.09.2021 вказано реєстрацію боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Саме за цією адресою направлено ОСОБА_1 постанову про відкриття виконавчого провадження, а в силу вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок виконавчого провадження.

Проте, фактично про існування виконавчого провадження НОМЕР_1 та всі існуючі у ньому постанови боржник дізналась 15.11.2023 випадково, коли перевіряла інформацію про стан рахунку у застосунку Приват24 та побачила повідомлення, що її рахунки відкриті в АТ КБ «ПриватБанк» накладено арешт.

Починаючи з 2021 року ОСОБА_1 постійно відвідувала м. Тбілісі у Грузії у справах. 30.11.2021 вона разом з дочкою ОСОБА_4 покинули територію України повітряним транспортом через аеропорт Бориспіль. З того часу протягом 2022-2023 років боржник ні разу не була на території України.

Крім того, всі постанови у виконавчому провадженні НОМЕР_1 направлялися державним виконавцем за адресою, яка зазначена у виконавчому листі, проте, за вказаною адресою ОСОБА_1 вже понад 2 роки не зареєстрована.

25.11.2021 ОСОБА_1 змінила місця проживання та жила за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки 26.11.2021 квартира за адресою: АДРЕСА_3 , була продана ОСОБА_5 .

Таким чином, ОСОБА_1 фактично дізналась про виконавче провадження № НОМЕР_1 та про порушення своїх прав у межах даного виконавчого провадження лише 15.11.2023, а тому пропустила строк на оскарження постанов державного виконавця з поважних причин, оскільки протягом усього періоду існування виконавчого провадження НОМЕР_1 не перебувала в Україні, а постанова про відкриття виконавчого провадження та всі постанови у межах виконавчого провадження направлялися не за місцем реєстрації або місцем фактичного проживання ОСОБА_6 . За таких обставин строк на оскарження постанов державного виконавця має бути поновлений.

Так, за заявою стягувача ОСОБА_7 08.11.2022 відкрито виконавче провадження у Голосіївському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), оскільки місце проживання боржника ОСОБА_1 у виконавчому листі від 20.09.2021 вказано за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до Голосїівського району м. Києва.

Проте, ст. 24 Закон України «Про виконавче провадження» містить чітку вказівку на те, що виконавчі документи приймаються до виконання за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна боржника - фізичної особи, а не довільно, без будь-яких підтверджень, за місцем зазначеним у виконавчому документі.

Отже, відкриття виконавчого провадження відділом державної виконавчої служби у територіальному районі, де зареєстрована адреса місця проживання боржника, відповідатиме принципу юридичної визначеності, вимогам статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» пов`язує місце виконання рішення виконавцем з фактичним місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, а не з адресою, зазначеною у виконавчому документі, як це, наприклад, закріплено у ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Такі ж висновки щодо застосування ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» закріплені у постанові Верховного Суду від 15.07.2021 у справі №380/9335/20.

25.11.2021 ОСОБА_1 змінила місце проживання та стала проживати за адресою: АДРЕСА_2 , що відноситься до Дніпровського району м. Києва.

За відсутності доказів реєстрації або проживання ОСОБА_1 та наявності у неї майна у виконавчому окрузі, на території якого здійснює діяльність державний виконавець Проц В.С., у державного виконавця не було правових підстав для прийняття до виконання виконавчого документа шляхом прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2022 НОМЕР_1.

При цьому, ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Відповідно до ст. 9, 18 Закону України «Про виконавче провадження», а також Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» виконавець має реальну можливість перевірити місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи.

Отже, законодавець, оперуючи поняттям "місце проживання особи", передбачає, що таке місце проживання має бути особою зареєстровано і суб`єкти владних повноважень зобов`язані враховувати таку інформацію при здійсненні ними владно-управлінських функцій.

Таким чином, відсутність прямого обов`язку приватного виконавця перевіряти адресу проживання боржника не спростовує необхідності дотримання ним принципів верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, які визначені частиною першою статті 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

В іншому випадку, не з`ясування адреси проживання боржника може мати наслідком порушення прав боржника, що виражатиметься у штучному створенні перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо).

Зазначені вище висновки закріплені у постанові Верховного Суду суду від 15.07.2021 у справі №380/9335/20.

Таким чином, за відсутності відомостей проживання, перебування, роботи та наявності майна у ОСОБА_1 у Голосіївському районі м. Києва, тобто у виконавчому окрузі, на територію якого поширюються повноваження державних виконавців Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у державного виконавця не було правових підстав для прийняття до виконання виконавчого листа №752/1074/21 від 20.09.2021 та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2022 НОМЕР_1, оскільки він повинен був повернути виконавчий документ стягувачу у зв`язку із пред`явленням його не за місцем виконання.

Боржниця не чинила та не чинить будь-яких перешкод у спілкуванні своєму колишньому чоловіку ОСОБА_8 з їхньою спільною донькою ОСОБА_4 . Рішення Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/1074/21 виконується постійно.

Просив суд:

визнати причини пропуску строку для подання скарги поважними та поновити боржнику ОСОБА_1 строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2022 та постанови про арешт майна боржника від 12.10.2023 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1;

визнати неправомірними дії державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц В.С. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1;

скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2022, винесену державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц В.С. у виконавчому провадженні НОМЕР_1 при примусовому виконанні виконавчого листа №752/1074/21 виданого 20.09.2021 Голосїївським районним судом міста Києва;

скасувати постанову про арешт коштів боржника від 12.10.2023, винесену державним виконавцем Голосїївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц В.С. у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

Представник заявника адвокат Гаврик А.В. підтримав скаргу.

Боржник ОСОБА_9 пояснив, що в вересні 2022 року боржник перестала виконувати судове рішення, тому він звернувся до державної виконавчої служби щодо його примусового виконання. Зараз рішення суду виконується, а тому він подав державному виконавцю заяву про закінчення виконавчого провадження.

Згодом усі учасники справи до суду не з`явились.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

05.08.2021 Голосіївським районним судом міста Києва було ухвалено рішення, згідно з яким:

позов ОСОБА_10 до ОСОБА_1 , треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, задоволено частково;

зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3 перешкод у спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

визначено способи участі ОСОБА_10 у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі спілкування з малолітньою донькою:

- два дні серед тижня за домовленістю з матір`ю в період часу з 18.00 години до 20.00 години без присутності матері;

- першого та третього вихідного кожного місяця з 19.00 години п`ятниці до 19.00 години неділі без присутності матері;

- на свята: на новий рік (парні роки), на день народження дитини (парні роки), на день народження батька та членів його родини, на Різдво (парні роки), на Великдень (парні роки), на 8 березня (парні роки), на Трійцю (парні роки), на День Конституції (парні роки), на День Незалежності (парні роки), без присутності матері;

- після досягнення дитиною шкільного віку під час літніх канікул один календарний місяць за попередньою домовленістю з матір?ю дитини, під час осінніх та весняних канікул - перші три дні канікул, під час зимових шкільних канікул - перший тиждень канікул; під час відпустки батька на термін від 10 до 21 дня без присутності матері;

зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 у здійсненні права спілкування з малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через засоби зв`язку, у тому числі з використанням веб-камери, п`ять разів на тиждень тривалістю 30 хвилин у вечірній час; в іншій частині позову - відмовити.

Рішення набрало законної сили та до суду апеляційної інстанції не оскаржувалось.

20.09.2021 Голосіївським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист щодо примусового виконання вищезазначеного судового рішення, боржником в якому зазначена ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

З 25.11.2021 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

26.11.2021 ОСОБА_1 уклала договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до якого ОСОБА_5 набула право власності на зазначену квартиру.

08.11.2022 ОСОБА_9 звернувся до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа від 20.09.2021 №№752/1074/21.

08.11.2022 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1, копію якої направлено боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому листі.

08.11.2022 державним виконавцем винесено постанову про визначення боржнику ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні в розмірі 369 грн.

08.11.2023, 29.03.2023, 22.05.2023 та 12.10.2023 державним виконавцем направлено на адресу боржника вимоги надати інформацію про виконання судового рішення.

22.05.2023 та 12.10.2023 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу в сумі 1700 грн. та 3400 грн. на боржника ОСОБА_1 за невиконання рішення суду.

12.10.2023 державним виконавцем накладено арешт на грошові кошти боржника.

12.10.2023 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника у розмірі 13400 грн.

16.01.2023 стягувач ОСОБА_9 звернувся до державного виконавця з заявою про закриття виконавчого провадження та повернення йому виконавчого листа.

22.01.2024 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, припинено арешт майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (ст. 129-1 Конституції України).

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Частиною першою ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вимоги до виконавчого документа, зокрема, у виконавчому документі зазначаються адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Пунктом 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до ч.5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Частинами 1, 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Пунктом 1 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

В ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для закінчення виконавчого провадження.

Частинами 1-3, 10 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Суд відзначає, що рішення, ухвалені судами України, є обов`язковим до виконання. Проте примусове виконання рішень повинно проводитись лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та Законами України.

Судом встановлено, що боржником у виконавчому провадженні НОМЕР_1 є ОСОБА_1 , яка з 25.11.2021 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Боржник ОСОБА_1 не має майна на території Голосіївського району м. Києва, оскільки воно було відчужено за договором купівлі-продажу від 26.11.2021.

Відомості про те, що боржник працює на території Голосіївського району м. Києва також відсутні.

Враховуючи наведене, суд вважає, що виконавчі дії щодо примусового виконання боржником ОСОБА_1 судового рішення від 05.08.2021 по справі №752/1047/21 повинні проводить державним виконавцем за місцем її проживання, тобто у Дніпровському районі м. Києва.

При цьому суд зауважує, що місце проживання боржника змінилось в період після ухвалення судового рішення та до відкриття виконавчого провадження, проте державний виконавець був зобов`язаний перевірити місце проживання боржника шляхом перевірки цієї інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця проживання особи і враховувати таку інформацію при здійсненні ним виконавчих дій.

Суд погоджується з доводами представника заявника в цій частині і вважає, що відсутність прямого обов`язку державного виконавця перевіряти адресу проживання боржника не спростовує необхідності дотримання ним принципів засад виконавчого провадження, закріплених ч.1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження».

Не з`ясувавши дійсне місце проживання боржника, державний виконавець направив їй копію постанови про відкриття виконавчого провадження, що позбавило останню можливості бути належним чином повідомленою про відкриття виконавчого провадження та призвело до порушення її прав під час примусового виконання судового рішення.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог скарги в цій частині, що має наслідком визнання неправомірними дій державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц В.С. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 та скасування зазначеної постанови.

Щодо решти вимог скарги скасувати постанову про арешт коштів боржника від 12.10.2023, винесену державним виконавцем Голосїївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц В.С. у виконавчому провадженні НОМЕР_1, суд відзначає наступне.

Виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа в частині виконання рішення суду від 05.08.2021 по справі №752/1074/21 про зобов`язанння ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 у здійсненні права спілкування з малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через засоби зв`язку, у тому числі з використанням веб-камери, п`ять разів на тиждень тривалістю 30 хвилин у вечірній час.

Закон України «Про виконавче провадження» прямо не передбачає можливість застосувати арешт грошових коштів, як спосіб забезпечення виконання рішення немайнового характеру.

Наведене дає підстави зробити висновок, що державний виконавець має застосовувати тільки ті заходи, які передбачені розділом 8 Закону України «Про виконавче провадження», а ці заходи повинні бути спрямовані на забезпечення виконання рішення саме немайнового характеру.

Проте суд враховує, що 22.01.2024 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та припинено арешт майна боржника, про що винесено відповідну постанову.

Враховуючи наведене, суд вважає, що порушення прав боржника було відновлено шляхом самостійного скасування державним виконавцем арешту грошових коштів, а тому скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо вимог представника заявника поновити пропущений строк на подання скарги на дії державного виконавця суд відзначає наступне.

Пунктом а) ч.1 ст. 449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Частинами 1, 3, 6, 8 ст. 127 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Вирішуючи питання про поновлення боржнику строку для звернення до суду зі скаргою, суд відзначає, що доводи, наведені в обґрунтування поважності причин пропуску строку, заслуговують на увагу та приймаються судом як поважні, оскільки дійсно копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2022 не була надіслана боржнику, що дає підстави для висновку про неналежне повідомлення її про відкриття виконавчого провадження, через що остання пропустила десятиденний строк для звернення зі скаргою до суду.

За таких обставин суд визнає поважними причини пропуску строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця та вважає можливим поновити ОСОБА_1 пропущений строк на подання такої скарги.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 127, 447, 449, 451 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц В.С. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2022, винесену державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц В.С. у виконавчому провадженні НОМЕР_1 при примусовому виконанні виконавчого листа №752/1074/21 виданого 20.09.2021 Голосіївським районним судом міста Києва.

Відмовити в задоволенні решти вимог скарги.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Ж. І. Кордюкова