Справа № 357/757/24
Провадження № 4-с/357/3/24
У Х В А Л А

іменем України

22 січня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря Козубенко Я. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) на дії (бездіяльність) державного виконавця та вчинення дії, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2024 року адвокат Любченко Наталія Юріївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області зі скаргою, заінтересована особа: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) на дії (бездіяльність) державного виконавця та вчинення дії, посилаючись на наступні обставини.

Згідно відомостей інформаційної довідки від 15.12.2023 року № 358620538 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_1 (далі - Заявник), вбачається наявність обтяження, а саме: арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження № 9898710, підстава: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК № 623516, 04.06.2010 Міський відділ ДВС БЦ МРУЮ, об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що Заявнику не було відомо про існування виконавчого провадження (далі - ВП) і зазначеної постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК № 623516 від 04.06.2010 року, накладеного МВ ДВС БЦ МРУЮ, і як наслідок, наявності арешту на його майні на підставі даної постанови.

Згідно відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - АСВП https://asvpweb.miniust.gov.Ua/#/search-debtors)вбачається, що всі ВП, що були відкриті відносно боржника (Заявника) давно закриті, однак з АСВП не вбачається відомостей про наявності ВП для забезпечення якого Міський відділ ДВС Білоцерківського міського управління юстиції виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК № 623516 від 04.06.2010 року.

На даний час наявність заборони (реєстраційний номер обтяження № 9898710) в ДРРП перешкоджає Заявникові в безперешкодному розпорядженні та реалізації його права власності на об`єкта нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_2 .

З приводу з`ясування обставин та отримання відомостей щодо підстав винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК № 623516 від 04.06.2010 року, та про прийняття рішення про скасування обтяження № 9898710 (скасування арешту), яке було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Заявником було здійснено звернення до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) як правонаступника (назва відділу у 2010 році) Міського Відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного Управління Юстиції.

19.12.2023 року, за підписом старшого державного виконавця Костюченко Юлії Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) було отримано відповідь від 14.12.2023 року за № 176798 на заяву Заявника, з якої вбачається, що відповідно до даних АСВП у відділі будь- яких виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих документів боржником в яких є Заявник, не перебувають. Під час перевірки бази даних АСВП неможливо встановити під час якого примусового виконання ВП внесено обтяження з реєстраційним № 9898710 від 04.06.2010 року.

Згідно п. 8 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право здійснювати реєстрацію (припинення) обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Заявник вважає, що на даний час відсутні законні підстави наявності на його майні арешту, який був накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК № 623516 від 04.06.2010 року, в рамках закритого та знищеного ВП, а будь-яке ВП на виконанні у Білоцерківському ВДВС у Білоцерківського району Київської області відносно Заявника відсутні. Заявник в Єдиному реєстрі боржників (https://erb.miniust.gov.Ua/#/search-debtors) також не значиться.

Додатково зазначають, що при з`ясуванні представником заявника адвокатом Н.Ю. Любченко обставин накладання арешту згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК № 623516 від 04.06.2010 року, обтяжував Міський відділ ДВС БЦ МРУЮ, об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_1 , а також будь-яких інших підстав для арешту майна боржника, було з`ясовано наступне: Згідно довідки від 13.11.2023 року № 134 КП БМР «Білоцерківтепломережа» вбачається, що заборгованість за послуги теплопостачання по особовому рахунку № НОМЕР_2 квартира АДРЕСА_2 , на гр. ОСОБА_1 відсутня. В зазначеній довідці також наявні записи щодо судових рішень про стягнення з Заявника заборгованості за послуги теплопостачання. Так, за рішенням суду : № 2- н / 357/ 454/ 14 від 17.03.2014 року на 12 232, 89 грн. судові витати 771, 27 грн. - сплачено; № 015853 від 27.05.2009 року на 7735, 36 грн, судові витати 30, 00 грн. - сплачено.

Згідно листів від 08.11.2023 року № 1-04/09-53, № 1-04/09-54, № 1-04/09-52 КП БМР «Білоцерківводоканал» до Білоцерківського ВДВС у Білоцерківського району Київської області, вбачається, що КП БМР «Білоцерківводоканал» просить Білоцерківський ВДВС закрити всі ВП відносно боржника - ОСОБА_1 в зв`язку зі сплатою останнім всіх боргів та судових витрат.

Згідно відомостей отриманих з сайту «Судова влада», де сторона по справі є ОСОБА_1 , відсутні данні про будь-яку судову справу у 2009-2010 роках в рамках якої могли виникнути у Заявника зобов`язання, що потягнуло за собою відкриття ВП та винесення постанови про заборону на майно та на його відчуження АК № 623516 від 04.06.2010 року, обтяжував Міський відділ ДВС БЦ МРУЮ.

Отже, наявність арешту на майні Заявника за відсутністю виконавчого провадження, порушує право останнього на вільне володіння та розпорядження своєю власністю.

Просила суд визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Костюченко Юлії Білоцерківського Відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК № 623516, 04.06.2010 Міський відділ ДВС БЦ МРУЮ, об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_1 та скасувати арешт нерухомого майна, а саме реєстраційний номер обтяження № 9898710, підстава: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК№623516, 04.06.2010 Міський відділ ДВС БЦ МРУЮ, об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_1 ( а. с. 1-7 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2024 року ( а. с. 33 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.

Ухвалою судді від 15.01.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) на дії (бездіяльність) державного виконавця та вчинення дії. Розгляд справи було призначено на 22.01.2024 року ( а. с. 38 ).

В судове засідання скаржник не з`явився, 22.01.2024 року за вх. № 4205 судом отримано від представника скаржника адвоката Любченко Н.Ю. заяву, в якій просила суд справу слухати без заявника та його представника. Скаргу підтримують в повному обсязі, просили її задовольнити.

Заінтересована особа Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) в судове засідання свого представника не направив, 18.01.2024 року за вх. № 3595 судом отримано лист за підписом начальника відділу Світлани Юрченко, в якому просили судове засідання у справі № 357/752/24 від 15.01.2024 року проводити без участі представника відділу.

Частина 2 статті 450 ЦПК України передбачає, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів ( ч. 3 ст. 211 ЦПК України ).

В свою чергу, заявник та заінтересована особа скористувалися своїм правом, визначеним в ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю скаржника та заінтересованої особи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що згідно відомостей інформаційної довідки від 15.12.2023 року № 358620538 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 вбачається наявність обтяження, а саме: арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження № 9898710, підстава: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК № 623516, 04.06.2010 Міський відділ ДВС БЦ МРУЮ, об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_1 ( а. с. 14-19 ).

Зазначена вище квартира, належить заявнику на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.2001 року ( а. с. 20-21 ).

Згідно відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - АСВП https://asvpweb.miniust.gov.Ua/#/search-debtors)вбачається, що всі ВП, що були відкриті відносно боржника (Заявника) давно закриті, однак з АСВП не вбачається відомостей про наявності ВП для забезпечення якого Міський відділ ДВС Білоцерківського міського управління юстиції виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК № 623516 від 04.06.2010 року.

Так, за підписом старшого державного виконавця Костюченко Юлії Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) було отримано відповідь від 14.12.2023 року за № 176798 на заяву заявника від 30.11.2023 року, з якої вбачається, що відповідно до даних АСВП у відділі будь- яких виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих документів боржником в яких є заявник, не перебувають. Під час перевірки бази даних АСВП неможливо встановити під час якого примусового виконання ВП внесено обтяження з реєстраційним № 9898710 від 04.06.2010 року ( а. с. 23 ).

Отже, на даний час, будь-яке ВП на виконанні у Білоцерківському ВДВС у Білоцерківського району Київської області відносно заявника відсутні, заявник в Єдиному реєстрі боржників (https://erb.miniust.gov.Ua/#/search-debtors) також не значиться ( а. с. 27 ).

Згідно довідки від 13.11.2023 року № 134 КП БМР «Білоцерківтепломережа» вбачається, що заборгованість за послуги теплопостачання по особовому рахунку № НОМЕР_2 квартира АДРЕСА_2 , на гр. ОСОБА_1 відсутня ( а. с. 24 ).

В зазначеній довідці також наявні записи щодо судових рішень про стягнення з Заявника заборгованості за послуги теплопостачання. Так, за рішенням суду : № 2- н / 357/ 454/ 14 від 17.03.2014 року на 12 232, 89 грн. судові витати 771, 27 грн. - сплачено; № 015853 від 27.05.2009 року на 7735, 36 грн, судові витати 30, 00 грн. - сплачено.

Згідно листів від 08.11.2023 року № 1-04/09-53, № 1-04/09-54, № 1-04/09-52 КП БМР «Білоцерківводоканал» до Білоцерківського ВДВС у Білоцерківського району Київської області, вбачається, що КП БМР «Білоцерківводоканал» просить Білоцерківський ВДВС закрити всі ВП відносно боржника - ОСОБА_1 в зв`язку зі сплатою останнім всіх боргів та судових витрат ( а. с. 25-26 ).

Згідно відомостей отриманих з сайту «Судова влада», де сторона по справі є ОСОБА_1 , відсутні данні про будь-яку судову справу у 2009-2010 роках в рамках якої могли виникнути у заявника зобов`язання, що потягнуло за собою відкриття ВП та винесення постанови про заборону на майно та на його відчуження АК № 623516 від 04.06.2010 року, обтяжував Міський відділ ДВС БЦ МРУЮ ( а. с. 28-30 ).

За вищевказаними відомостями, стороною у справах ОСОБА_1 був лише в 2011, 2013, 2014 та 2016 роках.

Звертаючись до суду з вказаною скаргою, представник скаржника зазначила, що наявність арешту на майні заявника за відсутністю виконавчого провадження, порушує право останнього на вільне володіння та розпорядження своєю власністю.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність організації і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", скарги на, рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника відділу державної виконавчої служби, державних виконавців і посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласного, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, що стосуються виконання судових рішень, подаються до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження".

Оскільки заявник рахувався боржником у виконавчому провадженні, він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розд. VII ЦПК України.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).

Про ефективність вказаної послідовності дій свідчить судова практика. Так, у постанові від 20.06.2018 р. Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №210/1072/15-ц йде мова про боржника, який звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, в результаті чого останнього зобов`язано провести виконавчі дії по зняттю арештів з нерухомого майна та грошових коштів.

Отже, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами судового контролю за виконанням рішень.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїх постановах від 02.06.2020 р. у справі № 201/10187/18, від 20.06.2018 р. у справі №210/1072/15-ц, а також у постанові Верховного Суду № 712/12136/18 від 24.05.2021 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, звертаючись до суду з скаргою на бездіяльність ВДВС, заявником обраний передбачений розд. VII ЦПК України спосіб судового захисту.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною другою статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Частиною першою статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно із положеннями статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження; повернення виконавчого документа стягувачу; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Отже , як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Положеннями статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України "Про виконавче провадження").

Частиною другою статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно з ч. 1 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Положеннями ч. ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодження: 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення, зазначеного у частині шостій ст.61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8)отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як встановлено вище, згідно відповіді старшого державного виконавця Костюченко Юлії Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) від 14.12.2023 року на заяву заявника від 30.11.2023 року, відповідно до даних АСВП у відділі будь-яких виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих документів боржником в яких є заявник, не перебувають. Під час перевірки бази даних АСВП неможливо встановити під час якого примусового виконання ВП внесено обтяження з реєстраційним № 9898710 від 04.06.2010 року ( а. с. 23 ).

Крім того, будь-які ВП на виконанні у Білоцерківському ВДВС у Білоцерківського району Київської області відносно заявника відсутні, заявник в Єдиному реєстрі боржників (https://erb.miniust.gov.Ua/#/search-debtors) також не значиться ( а. с. 27 ).

Згідно довідки від 13.11.2023 року № 134 КП БМР «Білоцерківтепломережа» вбачається, що заборгованість за послуги теплопостачання по особовому рахунку № НОМЕР_2 квартира АДРЕСА_2 , на гр. ОСОБА_1 відсутня ( а. с. 24 ). В зазначеній довідці також наявні записи щодо судових рішень про стягнення з Заявника заборгованості за послуги теплопостачання. Так, за рішенням суду : № 2- н / 357/ 454/ 14 від 17.03.2014 року на 12 232, 89 грн. судові витати 771, 27 грн. - сплачено; № 015853 від 27.05.2009 року на 7735, 36 грн, судові витати 30, 00 грн. - сплачено.

Згідно листів від 08.11.2023 року № 1-04/09-53, № 1-04/09-54, № 1-04/09-52 КП БМР «Білоцерківводоканал» до Білоцерківського ВДВС у Білоцерківського району Київської області, вбачається, що КП БМР «Білоцерківводоканал» просить Білоцерківський ВДВС закрити всі ВП відносно боржника - ОСОБА_1 в зв`язку зі сплатою останнім всіх боргів та судових витрат ( а. с. 25-26 ).

Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Оскільки наразі має місце відсутність виконавчих проваджень стосовно заявника, наявність арешту на майно за відсутності виконавчого провадження, порушує право останнього на вільне володіння та розпорядження своєю власністю, суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно ОСОБА_1 , оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12, провадження № 61-5972св19.

Викладені у цій постанові мотиви узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19).

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13.07.2022 р. у справі № 2/0301/806/11 висловився щодо захисту прав боржника у виконавчому провадженні в разі повного виконання рішення суду, та зазначив наступне: «наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача - є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. На підставі зазначеного колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що не зняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника».

Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2023 року у справі № 927/322/14.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що не зняття арешту з майна скаржника, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК № 623516, 04.06.2010 Міський відділ ДВС БЦ МРУЮ, об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_1 є неправомірною бездіяльністю ВДВС, тому вимоги скаржника в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

До того ж, задовольняючи вимоги скаржника в частині визнання неправомірною бездіяльність ВДВС, судом враховано і ту обставину, що з боку заінтересованої особи не підтверджено взагалі, в рамках якого ВП було внесено обтяження з реєстраційним № 9898710 від 04.06.2010 року, про що свідчить відповідь від 14.12.2023 року, за підписом старшого державного виконавця Костюченко Юлії Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), а наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача - є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Оскільки судом встановлена неправомірна бездіяльність ВДВС щодо не зняття арешту з майна скаржника, та враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги скаржника в частині скасування арешту нерухомого майна, а саме реєстраційний номер обтяження № 9898710, підстава: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК № 623516, 04.06.2010 Міський відділ ДВС БЦ МРУЮ, об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_1 є також такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Оцінюючи належність, достовірність, а також достатній взаємозв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, оскільки наявність арешту накладеного на майно, порушує право власності скаржника та є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 18, 44, 49, 50, 59, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 12, 13, 18, 81, 128, 247, 263, 450, 447-451 ЦПК України, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність організації і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", ст. 129-1 Конституції України, ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) на дії (бездіяльність) державного виконавця та вчинення дії, - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК № 623516, 04.06.2010 Міський відділ ДВС БЦ МРУЮ, об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_1 .

Скасувати арешт нерухомого майна, а саме реєстраційний номер обтяження № 9898710, підстава: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК № 623516, 04.06.2010 Міський відділ ДВС БЦ МРУЮ, об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до апеляційної інстанції безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст ухвали виготовлено 22 січня 2024 року.

Ухвала надрукована в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О. І. Орєхов