Справа № 180/2247/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 р. м.Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Хомченко С.І.,

з секретарем судового засідання - Меньшиковою А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання недійсним договору про відшкодування моральної шкоди, стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, де просить визнати недійсним та розірвати договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, стягнути з відповідача в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків суму грошових коштів у розмірі 195 000,00 грн. та 15 000,00 грн. витрат на правничу допомогу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він з 2001 року працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійні захворювання. Звільнено з підприємства у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваної роботи внаслідок стану здоров`я за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України. Оскільки він тривалий час не міг потрапити на МСЕК, та представники відповідача повідомили, що вони будуть сприяти направленню на МСЕК лише за умови укладення договору, він 12.06.2023 року уклав з відповідачем договір про добровільне відшкодування моральної шкоди в розмірі 12 422,37 грн. Оглядом МСЕК 20.07.2023 року у зв`язку професійним захворюванням йому встановлено 65% втрати працездатності та третя група інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я. У зв`язку з хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному та фізичному станах. На даний час незмінним є те, що його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію, оскільки не зважаючи на постійні курси лікування, які лише тимчасово полегшують його стан, відновлення стану здоров`я є неможливим, тим паче, що втрата працездатності та інвалідність, свідчать про незворотність втрати та неможливість відновлення стану його здоров`я. Вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання.

14 грудня 2023 року на адресу суду, від АТ "Марганецький ГЗК" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що дійсно, позивач працював на підприємстві. Позивач звернувся до суду з вимогою про виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я. На підтвердження законності позовних вимог посилається на довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 20.07.2023, в якій визначено, що позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Також позивачем заявлено вимогу про розірвання договору про добровільне відшкодування моральної шкоди. Так, 12.06.2023 між АТ «Марганецький ГЗК» та ОСОБА_1 укладено договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, відповідно до якого в строк до 16.06.2023 року підприємство сплачує ОСОБА_1 12 422,37 грн в рахунок грошового відшкодування моральної шкоди, зумовленої втратою здоров`я внаслідок виявлених захворювань, що засвідчені випискою №590 з медичної картки стаціонарного хворого, виданої Державною Установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» 05.06.2023 року. Відповідно до пункту 5 зазначеного договору при виконанні АТ «Марганецький ГЗК» усіх своїх зобов`язань моральна шкода, пов`язана з втратою здоров`я в наслідок виявлених захворювань позивача внаслідок роботи у шкідливих умовах на АТ «Марганецький ГЗК» вважається відшкодованою у повному обсязі. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона скористалася. Позивач погодився на умови договору, підписав договір добровільно. За даним договором позивачу сплачено 12422,37 грн. у відшкодування моральної шкоди заподіяної профзахворюванням на підставі договору. Відповідач не надав суду жодних доказів, що саме під час укладання спірного договору в нього існували тяжкі обставини і він не усвідомлював своїх дій. Таким чином, на думку відповідача, позивач реалізував своє право на відшкодування моральної шкоди та не має права повторно вимагати такої компенсації за те ж діяння (якщо багаторазове відшкодування не передбачене договором або законом.)

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши подані сторонами докази, на підтвердження обставин, на які посилаються, матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до трудової книжки, виданої на ім`я позивача ОСОБА_1 ,, останній дійсно працював у відповідача АТ «Марганецький ГЗК» з 2001 року. 28.08.2022 року звільнений за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України.

По факту виникнення у позивача хронічного професійного захворювання проведено розслідування та складено акт за формою П-4 від 28.06.2023 року про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. Встановлено наявність у позивача професійних захворювань: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН ІІ ст. J41.0; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) - за кваліфікацією ОСОБА_3 і ОСОБА_4; хронічна радикулопатія L5,S1 ліворуч в ст. затихаючого загострення з помірним статико-дінамічним порушенням, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг М54.1; вібраційна хвороба ІІ ст. (вегето-0сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок у поєднанні з ДОА ліктьових, міжфалангових, п`ясно-зап`ясних, променево-зап`ясних суглобів двобіч першого ступеню Т72.5; гіпертонічна хвороба ІІ ст. ст. СН І ст. Ризик 4.І10, дисліпідемія Е78, цукровий діабет тип 2 Е10, порушення ліпідного обміну, сечовий діатез Е79, Хронічна вертиброгення цервікалгія М54.2, хронічний тонзиліт J35.0, Складний міопічний астиматизм, ангіопатія сітківки обох очей Н52.2, факослероз Н27.8. Відповідно до п.15 зазначеного акту у позивача відсутні раніше встановлені хронічні професійні захворювання. Згідно п.17 вищевказаного акту професійне захворювання виникло за таких обставин: внаслідок тривалої роботи в умовах дії шкідливих факторів виробничого середовища, недосконалості технології видобутку руди підпадав під вплив шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу. Згідно п.18 вищевказаного акту причинами професійного захворювання стали: вплив підвищеної концентрації пилу в повітрі робочої зони (2,653-5,177 мг/м3 при ГДК 2 мг/м3 з вмістом SiO210-70% при 86,34-96,25% зміни; виробничого шуму, який перевищував припустимі величини еквівалент рівень 80-94 Дб на протязі 43,1-47,8% робочого часу, фізичне перевантаження, незручної робогчої пози, яка перевищувала норму, локальної вібрації перевищувала допестимі параметри еквівал. Корегований рівень 113-117 Дб при ГДР 112 Дб даними інф. Довідки про умови праці № ПС підіймання та переміщення (разове) вантажів постійно протягом робочої зміни - 40,5 кг при нормі до 30 кг; робоча поза (вимушена) незручна до 82,0 % при нормі 25%; рівень пилу 4,67 мг/м3 що в 2,34 рази перевищує ПДК при нормативному значенні 2,0 мг/м3; рівень марганцю 0,357 мн/м3 при ноомативному значенні 0,3 мг/м3, зо в 1,19 рази перевищує ПДК; рівень шуму 87 Дб (ПДУ 80 Дб) що на 7 Дб перевищує допустимий; рівень вібрації 117 Дб .

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 20.07.2023 року серія 12ААГ № 187118 позивачу встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 65% та третю групу інвалідності.

Згідно договору про відшкодування моральної шкоди від 12.06.2023 р., укладеним між АТ «Марганецький ГЗК» в особі голови правління АТ «марганецький ГЗК» Алєксєєнко О.М. та ОСОБА_1 , строни дійшли згоди про те, що АТ «Марганецький ГЗК» сплачує одноразову грошову виплату відповідачу у розмірі 12 422,37 грн.в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого ним професійного захворювання. При цьому в договорі зазначено, що суму відшкодування визначив саме ОСОБА_1 , який оцінив завдану йому моральну шкоду в розмірі 12422,37 грн.

При підписанні даного договору сторони підтверджують, що домовились і не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей відносно умов договору, зміст договору зрозумілий, питань, які залишилися б нез`ясованими для них немає, значення, умови та правові наслідки укладеного правочину однаково зрозуміло сторонам і у сторін відсутні заперечення щодо кожної з умов цього договору.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 погодився на такі умови договору, підписав договір, визначену домовленістю суму отримав.

Відповідно до п. 5 даного договру, при виконанні підприємством усіх своїх зобов"язань, моральна шкода, пов"язана з втратою здоров"я внаслідок виявлених захворювань позивача внаслідок роботи у шкідливих умовах на АТ "Марганецький ГЗК", вважається відшкодованою у повному обсязі.

Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 погодився на такі умови договору, підписав договір, визначену домовленістю суму отримав.

Однак, у позовній заяві позивач стверджує, що зазначений договір з підприємством він підписав під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому просить суд визнати недайним та розірвати даний договір, оскільки інші працівники підприємства, які реалізували своє право на відшкодування моральної шкоди в судовому порядку, отримали сумму відшкодування набагато більшу, чим ту, що позивач отримав внаслідок угоди з комбінатом. Крім того, позивач вважав, що саме від АТ "Марганецький ГЗК" залежить допуск до МСЕК та подальше визначення розміру відсотку втрати професійної працездатності, встановленнягрупи інвалідності і отримання регресних виплат від держави, а тому він вимушений був погодитися на умови договору, які були визначені відповідачем.

Також позивач у позові посилається на те, що у зв`язку із хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному та фізичному станах. На даний час незмінним є те, що його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію, оскільки не зважаючи на постійні курси лікування, які лише тимчасово полегшують його стан, відновлення стану здоров`я є неможливим, тим паче, що втрата працездатності та інвалідність, свідчать про незворотність втрати та неможливість відновлення стану його здоров`я. Вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання, а тому просить суд стягнути з відповідача 195000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 15000 витрат на правову допомогу.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, посилається на те, що згідно договору про відшкодування моральної шкоди від 12.06.2023 р. АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», на підставі ч.1 ст.1168 ЦК України уклали договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, яка завдана позивачу втратою здоров`я внаслідок виявлених захворювань, внаслідок чого було виплачено останньому одноразову грошову виплату у розмірі 12 422,37 гри., що підтверджується договором.

На думку відповідача, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто у разі реалізації свого законного права на відшкодування моральної шкоди один раз позивач не має права повторно вимагати такої компенсації за те ж діяння (якщо багаторазове відшкодування не передбачене договором або законом). Частиною 1 ст. 1168 Цивільного кодексу України також визначено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Таким чином, позивач скористався правом на одноразове відшкодуванню моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням, а тому в задоволенні позову просить відмовити.

Відповідно до вимогстатті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Тобто у разі реалізації свого законного права на відшкодування моральної шкоди один раз позивач не має права повторно вимагати такої компенсації за те ж діяння (якщо багаторазове відшкодування не передбачене договором або законом).

Такий висновок узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 р. у справі №641/8857/17.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Позивач просить суд визнати недійсним та розірвати договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, укладений з позивачем.

Згідно чч. 1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержавння в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. де передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Такими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сім"ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства чи інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Для доведення вкрай невигідних умов вчинення правочину особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

На обгрунтування підстав щодо визнання договору недійсним позивач ОСОБА_1 посилається те, що інші працівники підприємства, які реалізували своє право на відшкодування моральної шкоди в судовому порядку, отримали сумму відшкодування набагато більшу, чим ту, що позивач отримав внаслідок угоди з комбінатом. Крім того, позивач вважав, що саме від АТ "Марганецький ГЗК" залежить допуск до МСЕК та подальше визначення розміру відсотку втрати професійної працездатності, встановленнягрупи інвалідності і отримання регресних виплат від держави, а тому він вимушений був погодитися на умови договору, які були визначені відповідачем.

Однак, суд вважає доводи позивача необгрунтованими, оскільки, як зазначає сам позивач, інші працівникі комбіната, які бажали відшкодувати моральну шкоду, не укладали аналогічних правочинів, а зверталися до суду з позовами, внаслідок чого отримали відшкодування, сума якого була набагато більшою за ту суму, що позивач отримав внаслідок укладання договору. Крім того, проходження МСЕК, визначення розміру втрати працездатності та сума регресних виплат від держави ніяким чином не залежить від підписання позивачем спірного договору, оскільки підприємство не має жодних важелів для втручання у даний процес.

Таким чином, позивач не надав суду жодного доказу, що саме під час укладання спірного договору в нього існували тяжкі обставини і у нього не було іншого варіанту, як укласти цей договір.

При укладанні договору сторни визначили всі істотні умови, що засвідчили своїми підписами. Відповідач виконав договір, позивач отримак кошти, що свідчить про бажання у сторін настання наслідків укладення договору та те. що договір вчинено добровільно, без будь-якого стороннього впливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування неможе ґрунтуватисяна припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Стаття 80 ЦПК України презюмує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, дослідивши надані докази, з огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки судом не встановлено підстав для визнання недійсним договру про добровільне відшкодування моральної шкоди.

Також, враховуючи приписи ст. 1168 ЦК України, суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров"я, оскільки дане відшкодування позивач отримав.

Керуючись ст.ст. 12, 76-78, 246, 258, 263-268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання недійсним та розірвання договору про відшкодування моральної шкоди, стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Марганецький міський суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя С.І. Хомченко