ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/2319/23
"13" лютого 2024 р. смт. Петриківка
Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Говорухи В.О., за участі секретаря судового засідання Єрмолаєва О.В., за участі представника позивача адвоката Жежель С.С. розглянувши в залі суду, у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -
29.11.2023 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернувся представник позивача ОСОБА_1 адвокат Жежель С.С. з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення коштів.
Позовна заява обґрунтована тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було в усному порядку погоджено умови надання послуг по придбанню будівельних матеріалів та надання будівельних послуг по ремонту квартири. На виконання усних домовленостей позивачка передала відповідачу кошти в розмірі 183 810 грн., про що відповідачем 07.08.2021 року було написано розписку (далі Розписка 1). Зі змісту Розписки 1 вбачається, що відповідач отримав кошти в розмірі 183810 грн. та зобов`язався до кінця серпня 2021 року придбати всі необхідні будівельні матеріали та провести всі необхідні будівельні роботи.
07.08.2021 відповідачем також було взято у борг у Позивачки кошти в розмірі 900 євро, про що було власноруч складено розписку (далі Розписка 2). У відповідності до змісту Розписки 2. Відповідач брав у борг у Позивачки кошти в розмірі 900 євро та зобов`язувався до 07.10.2021 року повернути кошти Позивачу.
Всупереч домовленостей, які були узгоджені сторонами у Розписці 1 та у Розписці 2, відповідач не придбав необхідних будівельних матеріалів та не виконав будівельні роботи у строк визначений у розписці та не повернув у строк до 07.10.2021 кошти в розмірі 900 євро.
20.10.2021 позивачка звернулася до ВП № 10 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою щодо злочинних дій з боку відповідача. Однак відповідач кошти не повернув, тому позивачка була змушена звернутись до суду з даною позовною заявою.
Таким чином, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 183810 грн., кошти в розмірі 900 євро і витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду.
08.12.2023 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі та визначено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача адвокат Жежель С.С. у судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив її задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, заперечень щодо позовних вимог не подав.
Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно до ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 07.08.2021 ОСОБА_2 склав розписку наступного змісту: ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 183 810 грн. за ремонт квартири (стяжка, стіни, штукатурка, шпакльовка, натяжн. потолки, кровл., стіни кухні (перестройка) тепл.пол, кафель, гіпсокартон, установка вікон, дверей, доставка матеріалів, розводка проводки, утеплення стін) + зовнішні роботи. Ввесь розрахунок і перерахунок по викоаннню робіт. Закінчать до кінця 08.2021» (а.с.11).
Згідно з частинами 1, 2 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Таким чином 07.08.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в усному порядку погоджено умови надання послуг по придбанню будівельних матеріалів та надання будівельних послуг по ремонту квартири, відповідно якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 183 810 грн. та зобов`язався до кінця серпня 2021 року придбати всі необхідні будівельні матеріали та провести всі необхідні будівельні роботи.
Заслухавши представника позивача і вивчивши зміст наданої суду Розписки, суд приходить до висновку, що між сторонами укладено договір підряду, при цьому такі правовідносини регулюються положеннями статтей 525, 526, 611, 615, 651 ЦК України і Глава 61 ЦК України якою у параграфах 2 - 4 регулюються окремі різновиди договорів підряду. Загальні норми параграфа 1 глави 61 цього Кодексу можуть застосовуватись до окремих видів договорів підряду, передбачених Кодексом.
Юридичний аналіз зазначених правових положень дозволяє зробити висновок про те, що договір підряду є одним з цивільно-правових договорів, який має власне правове регулювання умов його укладення та визначає особливості захисту сторонами такого договору своїх прав та інтересів у процесі його виконання.
Підстави для реалізації замовником права на односторонню відмову від договору підряду визначено положеннями частин 2 - 4 статті 849, частини 2 статті 852, частиною 3 статті 858 ЦК України.
Однак, позивачем не заявлено про це і, відповідно, судом не встановлено, щопозивач в односторонньому порядку відмовлявся від договору або що договір був розірваний сторонами чи визнаний недійсним у судовому порядку.
Оскільки, відповідач не придбав необхідних будівельних матеріалів та не виконав будівельні роботи у строк визначений в розписці, позивач посилаючись на положення ст. 1212 ЦК України, стверджуючи, що відповідачем вказані грошові кошти утримує у себе без будь-яких правових підстав, а тому їх слід повернути позивачеві.
Щодо посилання представника позивача, в якості правового обґрунтування позову на ст. 1212 ЦК України суд зазначає наступне.
Положеннями ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Отже, оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини (за договором підряду), а кошти, які позивач просить стягнути, набуті відповідачем за наявності правової підстави, то їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України, як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України. Тим більш, що в даному випадку мова не може йти про безпідставне збагачення відповідача.
Виходячи з принципу судочинства jura novit curia - «суд знає закони», неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, а суд має самостійно перевірити доводи сторін щодо застосування закону, який регулює спірні правовідносини, та надати правильну правову кваліфікацію цим відносинам і зобов`язанням сторін.
Однак з огляду на те, що позивач не визначає ніяких інших підстав для повернення йому отриманих відповідачем коштів, окрім як вважаючи їх такими що продовжують перебувати в розпорядженні останнього без будь-яких правових підстав (ст. 1212 ЦК України), тому керуючись принципом диспозитивності суд позбавлений можливості надати належну правову кваліфікацію цим відносинам і зобов`язанням сторін з огляду на дотримання сторонами умов укладеного договору підряду.
Таким чином, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів в розмірі 183810 грн. безпідставні та задоволенню не підлягають.
Крім того, судом встановлено, що 07.08.2021 відповідачем було взято у борг у позивачки кошти в розмірі 900 євро, про що було складено розписку (Розписка 2). У відповідності до змісту якої, відповідач брав у борг у позивачки кошти в розмір 900 євро та зобов`язувався до 07.10.2021 повернути кошти позивачу (а.с. 12).
За твердженням позивача, відповідач свої зобов`язання не виконав та кошти в розмірі 900 євро не повернув.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей і може не співпадати із датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі грошей у борг.
За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів та підтверджує як факт укладення договору, так і факт отримання боржником грошових коштів.
Такі ж позиції викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року за № 661/2329/16-ц, в Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року справа № 6-63цс13.
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц.
Отже, суд прийшов до переконання про існування заборгованості у ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за невиконання договору позики від 07.08.2021 в розмірі 900 євро (дев`ятсот євро), а тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь вказаної грошової суми належним чином обґрунтовані, доведені і підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 264-265 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), заборгованість за договором позики від 07 серпня 2021 року в розмірі 900 євро (дев`ятсот євро).
В іншій частині, позовні вимоги ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) судові витрати в розмірі 356,91 грн. (триста п`ятдесят шість грн. 91 коп).
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 16.02.2024.

Суддя: В. О. Говоруха