Справа № 183/7699/23
№ 2/183/558/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участю секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про:

- стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 14 травня 2019 року у розмірі 47 350,31 грн станом на 14 лютого 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

22 червня 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк, позивач), з посиланням на Розпорядження Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким визначено підсудність Сєвєродонецького міського суду Луганської області, звернулося до суду з вищевказаним позовом, отриманим судом 26 червня 2023 року.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 (далі - Позичальник, Клієнт, відповідач) звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 14 травня 2019 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються Договором можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом погодження, тобто обміну інформацією по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-caйт банку www.privatbank.ua або інший інтернет/SMS-ресурс, зазначений банком. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua) АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29 липня 2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05 жовтня 2011 року керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку. Заявою відповідача підтверджується, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які надані йому для ознайомлення в письмовій формі, що також підтверджується копією Паспорту споживчого кредиту. Також дія Договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів. Виконання відповідачем Договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до виявленого бажання, відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50 000,00 грн. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у порушення умов кредитного договору, зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 14 лютого 2023 року має заборгованість - 47 350,31 грн, яка складається з: 38 460,24 грн - заборгованість за тілом кредиту та 8 890,07 грн - заборгованість за простроченими відсотками. На виконання вимог ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» позивачем направлено на електронну поштову адресу відповідача лист-вимогу щодо усунення порушень умов договору, яка не задоволена в тридцятиденний термін з дня відправлення претензії.

Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір.

Постановленою суддею ухвалою від 03 липня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання.

06 вересня 2023 року судом отримано заяву відповідача про надіслання їй копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками на адресу: АДРЕСА_1 , яка задоволена судом. Матеріали позовної заяви разом з ухвалою суду направлені за адресою, вказаною позивачем та 14 листопада 2023 року повернуті поштою з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою /а.с.91/.

30 жовтня 2023 року судом отримано клопотання відповідача про направлення копії позовної заяви з додатками на вказані електронні адреси відповідача, задоволене судом частково /а.с.96/.

12 грудня 2023 року судом отримано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечила проти задоволення позову. В обґрунтування відзиву зазначила, що вказана позивачем анкета-заява від 14 травня 2019 року містить лише анкетні дані відповідача, її контактну інформацію. Проте, у зазначеній анкеті-заяві не вказано, яку саме картку відповідач бажає оформити, не зазначено даних про умови кредитування, в тому числі - кредитний ліміт, які проценти встановлено за користування кредитом, строк договору, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту, розмір комісії. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, послалась на довідку про умови кредитування з використанням кредитки та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», як невід`ємні частини спірного договору. Крім того, відповідач зазначає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Також, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем банківських послуг та кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Крім того, відповідачем у період з 25 липня 2019 року по 28 лютого 2023 року перераховано через електрону систему «Приват24» відповідні платежі по кредитній картці, загальною сумою 64 219 грн, що підтверджується даними електронної системи, тому у відповідача відсутні будь які підстави щодо стягнення заборгованості у розмірі 47 350,31 грн.

09 січня 2024 року судом отримано відповідь на відзив, яка не містить доказів його направлення відповідачу на електронну адресу, або на його адресу проживання чи реєстрації /а.с.122-124/, в зв`язку з чим суд залишає вказану відповідь на відзив без розгляду з підстав, передбачених ч. 1, 3 ст. 44, ч. 4, п. 2 ч. 5 ст. 178, ч. 3 ст. 179 ЦПК України та вирішує справу за наявними матеріалами.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, у якому підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, клопотань про розгляд справи у свою відсутність не подавала. Підстав неявки не повідомила. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, як шляхом направлення судових повісток поштовим зв`язком /а.с.91, 97/, так і в електронному виді на електронну скриньку 14 грудня 2023 року, засобами SMS зв`язку, додатку «Viber» зв`язку, за номером телефону, вказаному в поданих 21 вересня 2023 року, 31 жовтня 2023 року, 14 грудня 2023 року заявах.

Повторна неявка відповідача, з огляду на подання нею відзиву, обізнаність про час та дати судового розгляду, заяву позивача, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Судом установлено, що ОСОБА_1 (далі - Позичальник, Клієнт, відповідач) звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 14 травня 2019 року /а.с.20, 21/. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом Банка про їх затвердження.

Надана позивачем Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки свідчить, що 03 червня 2019 року позивачу видано кредитну картку НОМЕР_1 , щодо якої 25 червня 2019 року встановлений кредитний ліміт у розмірі 50 000,00 грн, який в подальшому змінювався в бік зменшення та який 23 грудня 2020 року зменшено до 0,00 грн /а.с.18/.

Також, судом установлено, що 03 червня 2019 року відповідачем підписано, наданий Банком Паспорт споживчого кредиту, в якому обумовлено, в тому числі: тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці; сума/ліміт кредиту: до 50 000,00 грн (Універсальна), або до 75 000,00 грн (Універсальна ГОЛД), строк кредитування до 240 місяців з пролонгацією; спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом (на картковий рахунок); процентна ставка у пільговий період 0,00001% річних; процентна ставка за межами кредитного періоду 43,2% (Універсальна) та 42% (Універсальна ГОЛД); розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 86,4% (Універсальна) та 84% (Універсальна ГОЛД); порядок повернення кредиту, розмір штрафів, пені тощо /а.с.22-23/.

З виписки за договором № б/н за період з 03 червня 2019 року по 17 лютого 2023 року ОСОБА_1 , картка № НОМЕР_1 , наданої позивачем /а.с.14-17/ вбачається, що відповідач використовувала надані позивачем кредитні кошти, здійснювала погашення заборгованості протягом дії кредитного договору у період з 03 червня 2019 року. Зокрема, здійснювала: останнє використання кредитних коштів на придбання товарів - 30 листопада 2020 року; останнє погашення платежу (переказ з картки НОМЕР_2 ) - 25 червня 2022 року. Також вбачається, що Банком проведено списання з картки відповідача відсотків за використання кредитного ліміту, за ставкою 1,7, 2,5, 3,4 (3,5) відсотків, в тому числі і за період з 01 вересня 2019 року по 01 лютого 2023 року в розмірі 38 198,47 грн. Загалом списано відсотків за використання кредитного ліміту та комісії на суму 59 179,18 грн.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості /а.с.9-13/ вбачається, що станом на 14 лютого 2023 року заборгованість відповідача за договором становить 47 350,31 грн, з якої: 38 460,24 грн - заборгованість за тілом кредиту та 8 890,07 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Також вбачається, що відповідачем погашено заборгованість за поточним тілом кредиту 68 980,32 грн, за простроченим тілом кредиту 6 575,90 грн, заборгованість по нарахованим відсоткам 4 566,12 грн.

Судом також досліджено Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» /а.с.24/, Витяг з Умов та Правил /а.с.25-60/, які не містить підпису відповідача про ознайомлення, роздруківку копії паспорту громадянина України відповідача /а.с.63-64/.

21 березня 2023 року позивачем відповідачу направлено повідомлення про необхідність погашення простроченої заборгованості в сумі 47 350,31 грн за номером телефону НОМЕР_3 /а.с.70/ та на адресу електронної пошти /а.с.71/.

Станом на день розгляду справи доказів погашення нарахованої позивачем заборгованості не надано.

Вирішуючи спір, суд ураховує такі положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 19 грудня 2006 року базова процентна ставка зазначена 22,8 % з розрахунку 360 днів у році. Порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

На підтвердження заявлених вимог щодо стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом в іншому розмірі позивач, зокрема, надав суду паспорт споживчого кредиту, вказуючи про те, що відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки.

Однак, згідно зі статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Цією ж правовою нормою визначено зміст вказаної інформації (умови кредиту: тип кредиту, сума кредиту, строк кредитування, мета та спосіб отримання, тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, види забезпечення за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту тощо), порядок ознайомлення з нею споживача, форму надання такої інформації (паспорт споживчого кредиту) та термін її актуальності. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту(частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою).

Термін «паспорт споживчого кредиту» вживається у Законі України «Про споживче кредитування» лише в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин). З огляду на ці норми закону паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13).

Також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20) у спорах між фізичною особою та банком, суди виходили з того, що матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, тобто інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма). Вказаний документ підписано позичальником, при цьому вказано, що він підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Тобто суди виходили з того, що паспорт споживчого кредиту є пропозицією укласти кредитний договір, коли особа, ознайомившись із паспортом споживчого кредиту, власним підписом підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданою виходячи із обраних ним умов кредитування.

Отже, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

Як убачається з матеріалів справи, паспорт споживчого кредиту містить відомості щодо процентної ставки, що застосовується в разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту. Однак, ця інформація має загальний характер та є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою).

Отже, підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту не свідчить, що відповідачем погоджено та встановлено Банком відсотки саме у такому розмірі, який позивач просить стягнути як заборгованість за відсотками. Окрім того, в наданій роздруківці заяви вказано, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. Споживач, підписавши такий документ, підтвердив отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до потреб та фінансової ситуації споживача, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для споживача, у тому числі в разі невиконання останнім зобов`язань за таким договором.

Таким чином, ураховуючи, що паспорт споживчого кредиту є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою) та має інформативний характер для споживача, суд критично оцінює можливість доведення факту належного повідомлення відповідача про зміну умов кредитування, у тому числі щодо сплати процентів, збільшення процентної ставки шляхом підписання паспорта споживчого кредиту.

Окрім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вбачав наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (15 травня 2019 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (22 червня 2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Більш того, надані суду докази у виді розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку відповідача свідчать, що Банком в односторонньому порядку, при нарахуванні відсотків змінено розмір процентної ставки з 84 % до 40,8 %. Проте позивач, окрім посилань на зміни Умов та правил, не обґрунтував, чому у розрахунку заборгованості використані процентні ставки саме у розмірі 3,5 %, 3,4 %, 2,5 %, 1,7 % (84 %, 42 %, 40,8%, 20,4 % - річні).

Отже, доводи відповідача про відсутність належним чином обґрунтованої підстави для стягнення заборгованості за простроченими відсотками заслуговують на увагу.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про зміну розміру відсотків за користування кредитними коштами в односторонньому порядку, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Таким чином, ураховуючи ненадання суду належних та допустимих доказів на підтвердження суми процентів, які нараховані позивачем відповідачу за користування кредитом у розмірі, який би був узгоджений сторонами в договорі, підписаному відповідачем, враховуючи, що питання самостійного розрахунку такої суми заборгованості потребує спеціальних знань у галузі іншій, ніж право, подання позивачем заяви про розгляд справи у його відсутність, неявку відповідача, наявні підстави для відмови в позові в цій частині за недоведеністю.

Однак, ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання зобов`язання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав і кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Так, вирішуючи питання щодо стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту суд виходить з такого.

Судом з розрахунку заборгованості встановлено, що в день списання відсотків за рахунок кредиту відбувалось збільшення суми залишку поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) на ту-ж суму, на яку погашено відсотки за рахунок кредиту. При цьому, шляхом арифметичних розрахунків розміру нарахованих відсотків та розміру процентної ставки, вказаної Банком за відповідні періоди, вбачається, що нарахування відбувалось, в тому числі, і на суму заборгованості, що перевищує розмір кредитного ліміту. Сума такого збільшення шляхом арифметичного підрахунку за період з 01 вересня 2019 року по 31 липня 2022 року становить 45 472,99 грн.

З виписки за рахунком клієнта, шляхом простого арифметичного підрахунку встановлено, що: за період з 01 листопада 2019 року по 01 січня 2023 року Банком проведено списання з картки відповідача відсотків за використання кредитного ліміту в розмірі 58939,18 грн та комісії за обслуговування (членський внесок) на суму 240 грн; сума списаних відсотків за період з 01 липня 2022 року по 01 лютого 2023 року становить 8 890,07 грн (що відповідає сумі, вказаній в розрахунку заборгованості, як сума заборгованості за простроченими відсотками); станом на 01 липня 2022 року сума залишку після операцій відповідача становила 38 460,24 грн (що відповідає сумі, вказаній в розрахунку заборгованості, як сума заборгованості за тілом кредиту); в період з 03 червня 2019 року по 01 липня 2022 року сума списаних з відповідача відсотків становить 50 049,11 грн; сума внесених відповідачем коштів становить 80 122,34 грн; сума коштів, які використала відповідач за період з 25 червня 2019 року по 30 листопада 2020 року (зняття готівки в банкоматі, поповнення рахунку, переказ коштів на картку, тощо) становить 71 478,67 грн.

У Постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Доказів на підтвердження узгодження між позивачем і відповідачем умови щодо нарахування комісії за обслуговування кредитною карткою суду не надано.

Відтак, з наданих доказів вбачається безпідставне та неправомірне нарахування щомісячних комісій відповідачу за договором на суму 240 грн.

Також, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява від 18.03.2011 не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)».

Як свідчать матеріали цієї справи:

В анкеті-заяві від 14 травня 2019 року ОСОБА_1 , при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, а також наказом Банка про їх затвердження. При цьому, у вказаних анкетах строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, процентна ставка не зазначена, у заявах, підписаних сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Згоди здійснювати договірне списання коштів з рахунків для погашення грошових зобов`язань, що випливають з умов договору позичальник не надав, не погоджував сплати відсотків за користування кредитними коштами за договором, списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування даним кредитом.

При цьому, не є доказом на підтвердження ознайомлення відповідача з розміром відсотків і наданий суду витяг з Тарифів, оскільки означений доказ не містить підпису відповідача.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, Банк не пред`явив.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не погоджувала сплати відсотків за користування кредитними коштами за договором від 14 травня 2019 року, суд вважає неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків та комісії за користування цим кредитом. Натомість ця сума коштів підлягає зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Тобто списання банком внесених на погашення боржником коштів у рахунок погашення відсотків та комісії за користування кредитом, замість зарахування цих коштів на погашення тіла кредиту, є неправомірним та безпідставним.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову і стягнення з відповідача нарахованої Банком заборгованості за тілом кредиту, оскільки як правові, так і фактичні підстави для такого стягнення суду не доведені, а надані позивачем докази вказують на те, що реальна заборгованість за тілом кредиту у відповідача відсутня.

Відмовляючи в задоволенні позову з цих підстав суд приймає до уваги правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 697/302/20 (провадження № 61-2498св22).

Інші доводи та аргументи, наведені позивачем та відповідачем у заявах по суті справи не мають значення для розгляду справи, а тому не приймаються судом до уваги при ухваленні рішення.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов висновку про відмову в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 31 січня 2024 року.

Учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»; ; рах. № НОМЕР_4 , МФО 305299; місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, буд.1-Д;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Д. О. Парфьонов