Справа № 646/1669/24
№ провадження 6/646/137/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.02.24 м.Харків

Суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова Сіренко Ю.Ю., розглянувши подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В., боржник ОСОБА_1 , стягувач АТ «Райффайзен Банк» про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника,-

в с т а н о в и в :

До Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В., в якому просить суд: постановити вмотивоване рішення про примусове проникнення до нежитлових

приміщень 1-го поверху №1-1, 1-1а, 1-16, 1-2, 1-3, 1-5, 1-6 в літ."А-2", реєстраційний

номер 101, що знаходяться за адресою:

АДРЕСА_1 , що належать боржнику - ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), для виконання рішення суду.

В обґрунтування подання виконавець зазначає, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. перебуває виконавче провадження АСВП №74059141 в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №011/1800/1061301 від 17.06.2021 в сумі 1000000,00грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1000000,00грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нежитлові приміщення 1-го поверху №1-1, 1-1а, 1-1б, 1-2, 1-3, 1-5, 1-6 в літ."А-2", реєстраційний номер 101, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування нежитлових приміщень від 28.04.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салига Н.А. за реєстровим номером №1012 - шляхом продажу зазначеного нерухомого майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Приватний виконавець в судове засідання не з`явився, в поданні просив розгляд проводити без його участі.

Суд, дослідивши матеріали подання та додані до нього документи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. перебуває зведене виконавче провадження АСВП №74059141.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. від 05.02.2024 року відкрито виконавче провадження №74059141 з примусового виконання наказу №922/3047/23 від 15.01.2024 виданого на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2023 року, відповідно до якого ухвалено в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №011/1800/1061301 від 17.06.2021 в сумі 1000000,00грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1000000,00грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нежитлові приміщення 1-го поверху №1-1, 1-1а, 1-1б, 1-2, 1-3, 1-5, 1-6 в літ."А-2", реєстраційний номер 101, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування нежитлових приміщень від 28.04.2011, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салига Н.А. за реєстровим №1012 - шляхом продажу зазначеного нерухомого майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 на праві власності належить нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху №1-1, 1-1а, 1-1б, 1-2, 1-3, 1-5, 1-6 в літ."А-2", реєстраційний номер 101, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту державного виконавця від 06.02.2024 року боржник ОСОБА_1 не надала допуск виконавцю до нежитлових приміщень 1-го поверху №1-1, 1-1а, 1-1б, 1-2, 1-3, 1-5, 1-6 в літ."А-2", реєстраційний номер 101, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , для проведення виконавчих дій.

Статтею 439 ЦПК України врегульовано вирішення питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи.

Питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Статтею 30 Конституції України передбачено, що кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла чи до іншого володіння особи.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 311 ЦК України визначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

При цьому, застосування такого заходу як примусове проникнення до житла боржника або нежитлових приміщень за поданням приватного виконавця може мати місце у виключних випадках та лише після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення та має бути належним чином обґрунтоване і підтверджене відповідними доказами.

Відтак, аналізуючи вищенаведені норми, суд дійшов висновку, що приватним виконавцем не доведено необхідності надання дозволу на примусове проникнення до нежитлових приміщень боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом за наявними в матеріалах доказами встановлено, що боржник ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про існування відносно неї виконавчого провадження, а саме надані матеріали подання не містять відомостей про отримання останньою копій постанови про відкриття виконавчого провадження, викликів приватного виконавця або будь-яких інших матеріалів виконавчого провадження, та не була повідомлена про необхідність бути присутнім та надати доступ до приміщення з метою перевірки майнового стану та здійснення виконавчих дій, докази отримання такої вимоги приватний виконавець не надав.

Крім того, наданий приватним виконавцем акт від 06.02.2024 року, який складений за відсутності понятих або свідків, не свідчать про ухилення боржника ОСОБА_1 від примусового виконання наказу суду від 15.01.2024 року, оскільки приватним виконавцем не надано доказів, які б свідчили про обізнаність ОСОБА_1 про виконавче провадження, де вона є боржником.

Таким чином, при вирішенні подання про надання дозволу на примусове проникнення до володіння боржника суд має переконатися, що боржник злісно та свідомо перешкоджає приватному виконавцю у вчиненні виконавчих дій з метою опису та арешту майна, чим порушує права боржника.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржник ОСОБА_1 перешкоджала вільному доступу приватного виконавця до нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , а доданий до подання акт приватного виконавця від 06.02.2024 року, на думку суду, не може вважатися таким доказом, оскільки, не може свідчити про перешкоджання саме боржником у вільному доступі до нежитлових приміщень приватному виконавцю.

Отже подання приватного виконавця не містить доказів того, що боржник ОСОБА_1 отримала повідомлення про намір приватного виконавця вчинити виконавчі дії з опису його майна, так і того, що боржник ОСОБА_1 чинила цьому перешкоди, не надавала доступу до нежитлових приміщень у відведений час для вчинення виконавчих дій, та перешкоджає проведенню виконавчих дій.

При розгляді подання приватного виконавця суд також бере до уваги правову позицію, викладену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/41727/19-ц (провадження № 61-19942св19), за змістом якої: як зазначено у ст. 30 Конституції України, ст. 311 ЦК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення (наказу) та бути виправданим.

Частиною 1 ст. 439 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Матеріали справи не містять доказів про те, що боржник ОСОБА_1 була обізнана про намір приватного виконавця вчинити виконавчі дії з метою перевірки майнового стану боржника та виявлення ліквідного майна, оскільки відповідні процесуальні документи виконавчого провадження не були вручені останній.

Матеріали подання не містять актуальних даних, які б вказували на злісне ухилення боржника від виконання рішення (наказу) суду та що приватним виконавцем з моменту відкриття виконавчого провадження до звернення з даним поданням були вжиті всі передбачені законом заходи примусового виконання рішення, а також, що іншим способом, окрім примусового проникнення до нежитлових будівель боржника, забезпечити виконання рішення (наказу) суду неможливо.

Встановивши, що приватним виконавцем не надано суду належних доказів ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджання ним у здійсненні виконавчих дій, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні подання державного виконавця про примусове проникнення до житла.

Керуючись ст.ст. 259-261, 353-355, 439 ЦПК України, ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В., боржник ОСОБА_1 , стягувач АТ «Райффайзен Банк» про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя - Ю.Ю. Сіренко