Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючої судді Лемак О.В.., за участі секретаря судового засідання Сухан Н.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Ковач Іван Васильович, до Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради про стягнення недотриманого заробітку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат Ковач Іван Васильович, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради про стягнення недотриманої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки, у якому просить стягнути з відповідача недоотриману заробітну плату за січень 2022- червень 2023 року у розмірі 64 472,66 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що згідно наказу №33-о від 15.10.2019 року ОСОБА_1 переведено на посаду молодшої медичної сестри у Обласну стоматологічну поліклініку м. Ужгорода, яка в процесі реорганізації перетворена в КНП «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка». Розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати позивачу в період з 01.01.2022 по 30.06.2023 відповідачем здійснено в не повному обсязі. Відповідне твердження позивача сформовані на підставі ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2022 рік» та ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2023 рік».

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.07.2023 року у зазначеній справі було відкрито загальне позовне провадження.

03.11.2024 від директора КНП Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Маляра Р. на адресу суду надійшов лист, в якому просить переглянути суму зазначену у позовній заяві із врахуванням фактично відпрацьованих робочих днів та годин протягом 2022 року, що відображено у Табелях обліку використання робочого часу, а також того, що протягом січня 2023 року - червня 2023 року заробітна плата нараховувалася із дотриманням чинного законодавства і заборгованість по виплаті заробітної плати складає тільки суму, яка утворилася за період невиплати заробітної плати з червня 2022 року, а також лютого 2023 року до червня 2023 року виплачена на руки ОСОБА_2 . Тобто заборгованість по виплаті заробітної плати складає тільки ту суму, яка утворилася за період невиплати заробітної плати з червня 2022 (частково) по січень 2023 (повністю за 7 місяців) включно.

Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України.

Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно з відомостями трудової книжки ОСОБА_1 Наказом №33-о від 15.10.2019 року була прийнята на посаду молодшої медичної сестри у Обласну стоматологічну поліклініку м. Ужгорода, яка в процесі реорганізації перетворена в КНП «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка».

З довідки від Пенсійного фонду України форми ОК-5 від 19.06.2023р. вбачається, що позивачу відповідачем нараховано заробітну плату: в січні 2022 року в розмірі 6500,00 грн.; в лютому 2022 року 6500,00 грн.; в березні 2022 6500,00 грн.; в квітні 2022 року- 6500,00 грн.; в травні 2022 року- 6500,00 грн.; в червні 2022 року 6500,00грн.; за липень 2022 року- 6500,00 грн.; за серпень 2022 року 6500,00грн.; за вересень 2022 6500,00 грн.; за жовтень 2022 6700,00 грн; за листопад 2022 6700,00грн.грн; за грудень 2022 6700,00 грн.; в січні 2023 року в розмірі 6700,00 грн.; в лютому 2023 року 7705,00 грн.; в березні 2023 6700,00 грн.; в квітні 2023 року- 00, 00 грн; в травні 2023 року- 00,00 грн.; в червні 2023 року 00,00 грн.

До матеріалів справи додано табелі обліку робочого часу за січень 2022 року - січень 2023 року.

Згідно табелів обліку використаного робочого часу за січень -грудень 2022 року позивачем було використано право на відпустку 1 день без збереження заробітної плати, а саме у квітні 2022 року 1 день; Також згідно табелів обліку використаного робочого часу за січень -грудень 2022 року та січень 2023 року позивач був відсутній на роботі у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності у травні протягом 17 робочих днів; саме у січні 2022 року - 3 дні, у лютому 2022- 7 днів, у грудні 2022 року протягом 5 робочих днів; у січні 2023 протягом 6 днів.

Враховуючи наведене, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача, слід стягнути недоотриману заробітну плату, у розмірі 64 472,66, що складається з наступної заборгованості: за січень 2022 року 6500 грн. у лютому 2022 року -5850 грн (6500./20*18 відпрацьованих днів 5850 грн.).; у березні 2022 року 6500 грн.; у квітні 2022 року 15257,089 грн. (6500 грн./21*20 відпрацьованих днів 6190,47619 грн.); у травні 2022 року 6500.; у червні 2022 року 6500 грн.; у липні 2022 року 6500 грн; у серпні 2022 року 6500 грн ; у вересні 2022 року 6500 грн; у жовтні 2022 року 6500 грн; у листопаді 2022 року 6500 грн; у грудні 2022 року 6500 грн; у січні 2023 року 6 700,00 грн.; у лютому 2023 року 6 700,00 грн.; у березні 2023 року 6500 грн.; у квітні 2023 року 6500 грн.; у травні 2023 року 6500 грн.; у червні 2022 року 6500 грн.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати, за якою основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Ст. 3-1 Закону України «Про оплату праці» встановлено гарантії забезпечення мінімальної заробітної плати за умовами яких розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати. При обчисленні розміру заробітної плати працівника для забезпечення її мінімального розміру не враховуються доплати за роботу в несприятливих умовах праці та підвищеного ризику для здоров`я, за роботу в нічний та надурочний час, роз`їзний характер робіт, премії до святкових і ювілейних дат. Якщо нарахована заробітна плата працівника, який виконав місячну норму праці, є нижчою за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, роботодавець проводить доплату до рівня мінімальної заробітної плати, яка виплачується щомісячно одночасно з виплатою заробітної плати. Якщо розмір заробітної плати у зв`язку з періодичністю виплати її складових є нижчим за розмір мінімальної заробітної плати, проводиться д оплата до рівня мінімальної заробітної плати. У разі укладення трудового договору про роботу на умовах неповного робочого часу, а також при невиконанні працівником у повному обсязі місячної (годинної) норми праці мінімальна заробітна плата виплачується пропорційно до виконаної норми праці. Мінімальна заробітна плата у погодинному розмірі застосовується на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та у фізичних осіб, які використовують найману працю, у разі застосування погодинної оплати праці.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Враховуючи вимоги вказаних нормативно-правових актів, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача за період січня 2022 року по червень 2023 року у розмірі 64 472,66 грн. з урахуванням розміру заявлених позовних вимог та табелів обліку робочого часу.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим особливість трудових правовідносин характеризується тим, що саме у роботодавця залишаються всі дані щодо праці найманого працівника, а тому саме роботодавець зобов`язаний надати такі відомості судові у разі виникнення трудового спору, та довести свої заперечення проти вимог працівника. Зазначене будь-яким чином не суперечить нормам цивільного процесуального законодавства.

Практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, зокрема в рішенні "Зубко та інші проти України" від 26 квітня 2006 року, визнавалося таким, що підпадає під захист ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням суду, право на пенсію, право землевласника на орендну плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, право займатись професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Враховуючи, що сплата заробітної платні і її розмір обов`язково зазначається в трудовому договорі чи контракті, її можливо вважати активом, а порушення роботодавцем умов виплати заробітної платніпорушенням права власності відповідно до ст.1 Першого протоколу. При цьому, позов працівника до суду про стягнення заробітної плати також вважається активом і прирівнюється до «майна`у значенні, закладеному в ст. 1 Першого протоколу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив право на отримання позивачем законної винагороди за виконану роботу у вигляді заробітної плати, що в розумінні ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є також порушенням права на мирне володіння майном.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про повну правомірність вимог позивача та вважає їх такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Частиною 1статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а позов судом задоволений, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст.1-4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Ковач Іван Васильович, до Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради про стягнення недотриманого заробітку - задовольнити.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Закарпатськаобласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 64 472,66 грн (шістдесят чотири тисячі чотириста сімдесят дві гривні, 66 коп.), з яких підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 місце реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , Паспорт НОМЕР_2 , виданий від 15.09.1995 Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області тел. ).

Відповідач: Комунальна некомерційне підприємство «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради, (, Адреса: 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, наб. Незалежності, 8).

Головуюча О.В. Лемак