Справа №: 671/2115/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року Волочиський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої- судді Бабій О.М.,

з участю секретаря судового засідання Кошонько Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Волочиську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з відповідачів пропорційно на користь позивача суму боргу за договором позики від 29 серпня 2018 року в розмірі 400 Євро та 8000 доларів США, а також 4375 грн. 96 коп. 3% річних, 1619 грн. 50 коп. інфляційні втрати, 14054 грн. 13 коп. відсотки за користування позикою.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 29 серпня 2018 року між нею та ОСОБА_4 , який проживав по АДРЕСА_1 , було укладено договір позики. Факт укладення договору підтверджується власноручно написаною ОСОБА_4 розпискою.

Вказує, що за умовами вказаного договору ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти:

- 29 серпня 2018 року в сумі 1000 Євро, що еквівалентно на дату укладення договору та передачі грошей в сумі 32847 грн. 97 коп., згідно з курсом НБУ станом на 29 серпня 2018 року;

- в сумі 2000 доларів США, що еквівалентно на дату укладення договору та передачі грошей в сумі 56102 грн. 42 коп., згідно з курсом НБУ станом на 29 серпня 2018 року;

- а також 10 вересня 2018 року грошові кошти в сумі 6000 доларів США, що еквівалентно на дату укладення договору та передачі грошей в сумі 169590 грн. 00 коп., згідно з курсом НБУ станом на 10 вересня 2018 року.

Сума позики надавалась ОСОБА_4 у валюті євро та долар США.

Позивач вказує, що 29 вересня 2018 року вона отримала від ОСОБА_4 100 євро, 10 жовтня 2018 року 100 євро, 10 листопада 2018 року 100 євро, 10 грудня 2018 року 100 євро, 10 січня 2019 року 100 євро, 10 лютого 2019 року 100 євро, в якості часткового повернення боргу за договором позики, про що було здійснено відповідну відмітку в розписці від 29 серпня 2018 року.

Зазначає, що станом на 21 лютого 2019 року основна сума боргу складала 400 євро та 8000 доларів США. Складеною розпискою встановлений строк виконання обов`язку з повернення позичених коштів. Так, ОСОБА_4 зобов`язався повернути їй суму позики у повному обсязі не пізніше 29 лютого 2019 року у сумі 1000 євро та 2000 доларів США та 10 березня 2019 року суму позики 6000 доларів США. Тож, основний борг ОСОБА_4 за договором позики від 29 серпня 2018 року становить 400 євро, що у гривневому еквіваленті на дату звернення до суду з даним позовом становить 10561 грн. 76 коп. та 8000 доларів США, що у гривневому еквіваленті на дату звернення до суду з даним позовом становить 191875 грн. 20 коп. Загальна сума боргу становить 202436 грн. 96 коп.

Позивач зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тож, як вказує позивач, розрахунок за період з 10 березня 2019 року по 28 листопада 2019 року становить:

-відсотки річних за 263 дні - 4375 грн. 96 коп. (202436,96 х 3 х 263 / 365 / 100);

-інфляційні нарахування 1619 грн. 50 коп.;

-індекс інфляції за весь період 1,0870920 (100,8%) (березень 2019 року 100,9%, квітень 2019 року 101,0%, травень 2019 року 107,0%, червень 2019 року 99,5%, липень 2019 року 99,4%, серпень 2019 року 100,8%, вересень 2019 року 100%, жовтень 2019 року 100%, листопад 2019 року не встановлено).

Також, як вказує позивач, згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором позики. Період користування ОСОБА_4 позиченими у неї грошовими коштами з 29 серпня 2018 року по 21 лютого 2019 року становить 141 день, отже розмір відсотків становить 14054 грн. 13 коп.

ОСОБА_1 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, так і не повернувши позичені у неї кошти. Після смерті ОСОБА_4 залишилось майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 , загальною житловою площею 37,3 кв.м., яка належала йому на праві приватної власності.

Вказує, що 26 березня 2019 року позивачем подано претензію про стягнення боргу кредитором зі спадкоємців до Волочиської державної нотаріальної контори. Вартості успадкованого майна достатньо, щоб відповідачі як спадкоємці за його рахунок могли повернути їй борг. Враховуючи викладене, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.

Учасники справи в судове засідання не з`явились.

Представник позивача ОСОБА_5 , яка була опитана в судових засіданнях 04 листопада 2020 року, 09 грудня 2020 року та 23 жовтня 2023 року, підтримала позов з викладених у ньому підстав, подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її та позивача участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання неодноразово не з`явилася, повідомлялась про час та місце слухання справи у передбаченому законодавством порядку. У поданому відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 вказала, що проти поданого позову заперечує в повному обсязі, оскільки зважаючи на раптову втрату чоловіка, враховуючи важкий та пригнічений емоційний стан, зумовлений пережитим, протягом останнього року життя її нічого не цікавило, спадщину вона не оформляла та оформляти не має наміру, а тому не є спадкоємцем ОСОБА_4 . Також вказала, що про позичені ОСОБА_4 кошти вона нічого не знала, він нічого про це не розповідав, додому ніяких грошей не приносив, вартісних речей у цей період не купував, боргів не мав і ніяких телефонних розмов щодо необхідності повернення будь-кому якихось коштів вона не чула. Окрім того, існують сумніви у достовірності вказаної розписки, так як прописом вказана лише сума у 2000 доларів США та 1000 євро. Також ОСОБА_2 вказала, що вказана квартира АДРЕСА_2 ще з 2015 року не перебувала у власності ОСОБА_4 , так як з 19 березня 2015 року власником квартири є ОСОБА_6 . Підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу, серія та номер 560, виданий 19 березня 2015 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Бахарєвою Ю.Ф.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні 09 грудня 2020 року вказав, що проти позову заперечує в повному обсязі, так як 19 березня 2015 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Бахарєвою Ю.Ф. був посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Квартира наразі є власністю ОСОБА_6 , а не ОСОБА_4 . Зі змісту розписки не вбачається ні суми позичених коштів, ні обов`язку з їх повернення. Також вказав, що на момент смерті ОСОБА_4 відповідач дійсно була зареєстрована за однією адресою з останнім, однак до нотаріуса вона не зверталась, спадкова справа була заведена за зверненням іншого кредитора. Квартира не є власністю відповідача. Жодних дій щодо оформлення спадкових справ ОСОБА_2 не вчиняла.

Свідок ОСОБА_8 , який був допитаний в судовому засіданні 04 листопада 2020 року, в суді показав, що знає, що ОСОБА_1 позичила ОСОБА_4 кошти в серпні-вересні 2018 року. ОСОБА_4 за півроку до смерті переховувався від ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_9 , яка була допитана в судовому засіданні 04 листопада 2020 року, в суді показав, що знає, що ОСОБА_1 передала в борг ОСОБА_4 кошти в сумі 6000 доларів США, оскільки особисто бачила, коли вона передавала кошти. ОСОБА_4 писав розписку на кухні за столом в спокійній атмосфері.

Свідок ОСОБА_10 , який був допитаний в судовому засіданні 24 лютого 2021 року, в суді показав, що знає ОСОБА_4 , оскільки замовляли в нього меблі на кухню. Брат дружини- ОСОБА_1 запропонував позичити комусь кошти під проценти. ОСОБА_4 повідомив, що йому потрібні кошти, тому вони зустрілись, сіли на кухні, де ОСОБА_4 написав розписку та отримав кошти в розмірі 2000 доларів США та 1000 євро, а другого разу 6000 євро, про що він дописав в розписці.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши докази у справі, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, за яким ОСОБА_4 отримав в борг від ОСОБА_1 2000 доларів США та 1000 євро 29 серпня 2018 року та 6000 доларів США 10 вересня 2018 року, про що свідчить оригінал розписки ОСОБА_4 , копія якої міститься в матеріалах справи (т. 2 а.с. 49). Частину коштів ОСОБА_4 було повернуто, а решту в розмірі 400 євро та 8000 доларів США не повернув.

Як вбачається із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 5 від 05 березня 2019 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с. 111).

23 вересня 2019 року ОСОБА_1 направила на адресу ОСОБА_2 (дружина ОСОБА_4 ) та ОСОБА_3 (син ОСОБА_4 ), кожному окремо, вимогу про повернення коштів в сумі 8000 доларів США та 1000 євро, в розмірі, який відповідає частці у спадщині, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 15-16).

Згідно із ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тож, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2023 року у справі № 752/16578/19 (провадження № 61-2966св23) вказано, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2017 року № 6-996ц 17 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19), від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18 (провадження № 14-48цс21).

Згідно із постановою Верховного Суду від 02 серпня 2023 року у справі № 766/150/21 (провадження № 61-74св22), позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). У статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року в справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18).

Встановлена ст. 204 ЦК України презумпція правомірності правочину - договору позики, оформленого борговим документом, під час розгляду справи не спростована. Розписка ОСОБА_4 містить умови про отримання грошових коштів у сумі 8000 доларів США та 1000 євро.

Тож, на момент пред`явлення вимог кредитора та звернення з позовом до суду оригінал розписки знаходився у позикодавця ОСОБА_1 та її копія долучена до матеріалів справи.

Згідно із ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).

Оскільки зі смертю боржника грошові зобов`язання включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

Згідно із ст. 1281 ЦК України (в редакції, чинній на час відкриття спадщини) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

За змістом ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2019 року (справа № 640/6274/16-ц) вказано, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Як вбачається зі спадкової справи № 75/2019, спадкоємці ОСОБА_4 до нотаріуса не зверталися із заявами про прийняття спадщини, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (т. 1, а.с. 107-118).

Разом із тим, згідно із даними спадкової справи № 75/2019 щодо майна померлого ОСОБА_4 , 28 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до керівника Волочиської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 із претензією про стягнення боргу кредитором зі спадкоємців спадкодавця, з метою погашення заборгованості за розпискою в розмірі 8000 доларів США та 1000 євро (т. 1, а.с. 116-117).

Тобто, позивач ОСОБА_1 у передбачений законом строк пред`явила вимоги до спадкоємців, що підтверджується надісланою в нотаріальну контору претензією про стягнення боргу кредитором зі спадкоємців спадкодавця від 26 березня 2019 року, яка зареєстрована 29 березня 2019 року.

Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.ч. 1, 3-5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених ч.ч. 2-4 ст. 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із довідками № 141 та № 140, які видані 20 січня 2019 року відділом із забезпечення діяльності ЦНАП Волочиської міської ради, а також згідно із довідкою № 254, виданою 19 листопада 2019 року старостою с. Користова Волочиської міської ОТГ, ОСОБА_2 (дружина ОСОБА_4 ) та ОСОБА_3 (син ОСОБА_4 ) були зареєстровані за однією адресою разом із ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 з 28 липня 2015 року (т. 1, а.с. 27, 48, 50).

Оскільки дружина та син спадкодавця ОСОБА_4 були зареєстровані та постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, заяву про відмову від прийняття спадщини не подали, тому в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України вони вважаються такими, що прийняли спадщину.

Разом з тим, як зазначалось вище, при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Так, позивач, обґрунтовуючи свої вимоги до спадкоємців, вказала, що після смерті ОСОБА_4 залишилось майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 , загальною житловою площею 37,3 кв.м., яка належала йому на праві приватної власності.

Однак, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 з 2015 року не перебувала у власності ОСОБА_4 (в тому числі станом на дату його смерті).

Так, згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майназ 19 березня 2015 року власником вказаної вище квартири була ОСОБА_6 . Підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу, серія та номер 560, виданий 19 березня 2015 року, видавник: Бахарєва Ю.Ф., приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу (т. 1, а.с. 152-153).

12 квітня 2019 року право власності на вказану квартиру перейшло до ОСОБА_12 . Підстава: договір купівлі-продажу, серія та номер: 1364, виданий 12 квітня 2019 року, видавник: приватний нотаріус Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є.А., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т. 1 а.с. 162-163).

Згідно з листом приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Гадайчук Є.А. № 350/01-16 від 05 серпня 2024 року, станом на день смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , належало ОСОБА_6 (т. 2 а.с. 82).

Нотаріусом до листа долучено належним чином завірену копію договору купівлі-продажу вказаної квартири від 12 квітня 2019 року, за яким ОСОБА_6 продала квартиру ОСОБА_12 (т. 2 а.с. 83).

Тож, станом на 21 лютого 2019 року (на момент смерті ОСОБА_4 ) квартира не перебувала у власності померлого, а тому не є спадковим майном для задоволення вимог кредитора боржника. Доказів наявності іншого спадкового майна сторонами суду не надано.

Так, одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем будь-яких доказів щодо спадкового майна, яке б належало спадкодавцю, суду не надано.

Отже, враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішення ухвалено на користь відповідача, то понесені позивачем і документально підтверджені витрати на сплату судового збору не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Арешт, накладений в порядку забезпечення позову ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2019 року на квартиру АДРЕСА_2 , слід скасувати.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 202, 207, 509, 525, 526, 610, 1047, 1216, 1217, 1220, 1231, 1261, 1268, 1281, 1282 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 81, 128, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Арешт, накладений ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2019 року на квартиру АДРЕСА_2 , скасувати.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:ОСОБА_2 (яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 ) ( АДРЕСА_5 ; ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )

Повне судове рішення складено 20 вересня 2024 року.

Суддя О.М.Бабій