Справа № 338/743/21
Провадження № 22-ц/4808/447/24
Головуючий у 1 інстанції Круль І. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
У Х В А Л А

16 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі судді Девляшевського В.А., ознайомившись із апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду в складі судді Круль І.В., ухвалене 09 серпня 2021 року в селищі Богородчани Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 13 серпня 2021 року,

в с т а н о в и в:

Рішенням Богородчанського районного суду від 09 серпня 2021 року задоволено позов АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз», в структуру якого входить Богородчанська дільниця Долинського відділення АТ «Івано-Франківськгаз» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» заборгованість за послугу з розподілу природного газу за період з 01 січня 2020 року по 31 травня 2021 року у розмірі 3165, 81 грн, а також 2 270,00 грн судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

На зазначене рішення суду з використанням системи «Електронний суд» ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона не брала участі у справі, проте суд вирішив питання про її права та інтереси.

Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Богородчанського районного суду ухвалено 09 серпня 2021 року, повний текст складено 13 серпня 2021 року та оприлюднено 18 серпня 2021 року.

Апеляційна скарга подана 13 лютого 2024 року, тобто з пропуском установленого статтею 354 ЦПК України строку.

14 лютого 2024 року ОСОБА_1 заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, пославшись на те, що для особи, яка не брала участь у справі, не встановлено строк реалізації права на апеляційний перегляд судового рішення.

Разом з тим подання апеляційної скарги особою, не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, не звільняє її від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження у загальному порядку, передбаченому ЦПК України, оскільки якщо звичайний строк оскарження поновляється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності (див. Постанову Верховного Суду від 30 липня 2021 року у справі № 2-7491/07).

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі "Дія 97" проти України від 21 жовтня 2010 року).

Подібний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" (заява N 3236/03). У цьому рішенні ЄСПЛ також зазначив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 25 липня 2002 року у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява № 48553/39), а також згідно з рішенням ЄСПЛ від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії" (заява № 28342/95) судом встановлено, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Тобто, у кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Таким чином, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 2004 року у справі "Нешев проти Болгарії"). Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У статтях 127, 357, 358 ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка не брала участі у справі, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 348/3678/13-ц (провадження № 61-36051св18).

Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

ОСОБА_1 , як особа, яка не була залучена до участі у справі, подала апеляційну скаргу зі спливом двох з половиною років з часу ухвалення рішення судом першої інстанції.

При цьому заявниця не вказує будь-яких причин пропуску строку на апеляційне оскарження, натомість посилається на своє беззаперечене право на оскарження судового рішення та поновлення строку на його оскарження.

У зв`язку з наведеним вище, заявнику слід направити на адресу суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із наведеними причинами пропуску такого строку та доказами на їх підтвердження.

Згідно ч. 3 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Крім того, заявницею не сплачено судовий збір та не надано доказів на підтвердження пільги.

Проте, 14 лютого 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» направила клопотання про звільнення її від сплати судового збору у зв`язку із незадовільним майновим станом.

Частиною 1 ст. 136 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно ч. 3 ст. 136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване ст. 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 січня 2021 року у справі №0940/2276/18 (провадження № 11-336апп20) зазначила, що як убачається зі змісту цієї норми, існує три умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір»), зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати (ч. 2 цієї ж статті):

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Отже, Законом України «Про судовий збір» визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Цей перелік наведений у статті 5 зазначеного Закону та є вичерпним.

З аналізу ж статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Верховний Суд у постанові від 30 березня 2021 року у справі № 338/158/19 (провадження № 61-11548св20) зауважив, що єдиною підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати фізичної особи є врахування судом її майнового стану.

Заявлене клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу.

На підтвердження наявності підстав звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 подала копії індивідуальних відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку та військового збору від 13.02.2024, в якому міститься інформація про отримані нею доходи у 2023 році, зокрема у червні-вересні від Івано-Франківського обласного центру зайнятості.

Будь-яких інших доказів на підтвердження незадовільного майнового стану (розміру реального доходу, прибутку, наявності рухомого/нерухомого майна тощо), що могли б слугувати підставою для звільнення від сплати судового збору, апелянтом не надано.

За таких обставин клопотання про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Згідно пункту 1.6 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставку судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду встановлено в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Пунктом 1.1 частини 2 статті 4 вищезазначеного закону передбачено, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою складає 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року становив 2270,00 грн.

На час подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в сумі 2 270,00 грн, що є мінімальною ставкою судового збору.

Згідно з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 916/228/22 особи, які після 04 жовтня 2021 року подають до суду документи в електронній формі з використанням системи «Електронний суд», мають правомірні очікування, що розмір судового збору, який підлягає сплаті ними, у такому разі буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта, що прямо передбачено в Законі України «Про судовий збір».

Таким чином, з огляду на обставини подання ОСОБА_1 апеляційної скарги через підсистему «Електронний суд», за подання даної апеляційної скарги підлягає сплаті судовий збір у розмірі 2 724,00 грн ((2 270,00 грн х 150%) х 0,8)).

Судовий збір має бути перераховано або внесено за наступними реквізитами: номер рахунку - UA0009612, Отримувач: ГУК в Iв.-Фр.об./ТГ Ів.-Фр./ 22030101, , Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), наявність відомчої ознаки: "80" Апеляційні суди, назва суду: Івано-Франківський апеляційний суд.

При цьому, при заповненні платіжного документа у графі «Код платника» слід зазначити: *;101;_________ (ідентифікаційний код, а при його відсутності, у зв`язку з релігійними переконаннями, зазначити паспортні дані); судовий збір, за позовом _________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Івано-Франківський апеляційний суд (назва суду, де розглядається справа).

На підтвердження сплати судового збору до апеляційного суду необхідно надати документи про його сплату або документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону.

Крім того, відповідно пункту 3 частини другої статті 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Проте, скаржником в апеляційній скарзі не зазначено всіх учасників справи, їх місце проживання або перебування.

А отже, апелянту необхідно подати до суду апеляційної інстанції нову апеляційну скаргу, яка б відповідала вимогам закону.

Як передбачено частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, оформленої з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього кодексу застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

З огляду на вищенаведене апеляційну скаргу необхідно залишити без руху, надавши апелянту строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтями 185, 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду від 09 серпня 2021 року залишити без руху.

Надати апелянту термін для усунення вказаних недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі не подання апелянтом у визначений строк заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

У випадку невиконання вимог ухвали щодо змісту скарги чи несплати судового збору у встановлений строк апеляційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута апелянту.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя В.А. Девляшевський