Номер провадження: 22-ц/813/1113/24
Справа № 496/4762/19
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Стахової Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Мокана В.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 листопада 2022 року,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії, в обґрунтування якого зазначила, що є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки на якій розташований будинок. З вказаною земельною ділянкою межує земельна ділянка відповідача, на якій останній збудував будинок та споруди для тварин.

Позивач посилається на порушення відповідачем вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зазначає, що будинок відповідача обшитий пенопластом та має високу горючість, вказаний будинок побудований близько до будинку позивача. Побудований відповідачем коровник та інші споруди для утримання тварин не мають бетонної підлоги.

Позивач, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив суд зобов`язати ОСОБА_2 перебудувати будинок АДРЕСА_2 , відповідно до норм ДБН, а саме змістити стіну, яка граничить з сусідським будинком по АДРЕСА_1 , щоб відстань між будинками буд. АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 становила не менше 8 метрів, а відстань від сараю до колодязя, який знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 становила не менше 20 метрів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Біляївський районний суд Одеської області рішенням від 30 листопада 2022 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії відмовив.

Суд першої інстанції, виходив з того, що вимоги про зобов`язання відповідача перебудувати житловий будинок не відповідають ні вимогам закону, ні засадам добросусідства, оскільки позивачем не доведено обставин щодо порушення її права власності на майно у зв`язку із тим, що позивач посилається лише на недотримання відстані до її будинку при здійсненні будівництва.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту завдання позивачу незручностей або перешкод в користуванні належною земельною ділянкою.

Зазначив, що норми Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92** втратили чинність від 23.04.2018 року на підставі - v0100858-18, а декларація про готовність до експлуатації будинку, що належить відповідачу видана та зареєстрована 07.10.2019 року.

Посилання позивачки на висновок експерта будівельно-технічної експертизи від 18.12.2019 року № 82/19, суд першої інстанції відхилив з огляду на те, що висновок виконаний без врахування усіх документів на будинок, що належить відповідачу, які на той час існували, що підтверджується матеріалами справи.

Що стосується вимоги про перебудування «корівника», то позивачем не надано доказів на підтвердження того, що так звана будова дійсно несе негативні наслідки для позивачки, крім того технічний паспорт не містить зазначення місце розташування «корівника».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 листопада 2022 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що станом на час проведення експертизи встановлено порушення відповідачем протипожежних норм. Зауважує, що станом на час будівництва та подання позову норми Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92 були чинними. Факт наявності на земельній ділянці відповідача коровника підтверджується висновком експерта, щодо якої відповідач не заперечував.

(2) Позиція інших учасників справи

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2023 року у вказаній справі визначено склад колегії суддів: Приходько Л.А. головуючий суддя, судді: Кутурланова О.В., Бездрапко В.О.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 14.03.2023 року відкрив апеляційне провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін, посилаючись на ненадання позивачем доказів порушення її прав. Зауважує, що під час здійснення експертизи, експерту надано лише документи, які стосуються будинку позивача, фізична можливість провести огляд земельної ділянки відповідача у експерта була відсутня. Посилається на ненадання позивачем доказів звернення до компетентних органів щодо порушення її прав.

Вища рада правосуддя рішенням від 30.05.2023 року № 567/0/15-23 вирішила достроково закінчити відрядження суддів Херсонського апеляційного суду, зокрема суддів Кутурланової О.В., Приходько Л.А., Бездрапко В.О. до Одеського апеляційного суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2023 року в даній справі визначено головуючим суддю Коновалову В.А. у зв`язку з закінченням відрядження суддею Приходько Л.А.

Позивач, відповідач та представник відповідача в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляд усправи повідомлені належним чином.

Позивач повістку отримала 13.01.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник позивача приймав участь у судовому засіданні, апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Відповідач повістку отримав 17.01.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача судову повістку отримав 25.12.2023 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Від представника відповідача 05.02.2024 року надійшла заява, в якій останній просив відкласти розгляд справи, а у випадку розгляду у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 05.02.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, у задоволенні заяви представника відповідача про відкладення розгляду справи відмовив, з огляду на таке.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням (абзац другий статті 366 ЦПК України).

Як вже зазначалось, відповідач та його представник про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності представника позивача.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів для встановлення фактичних обставин справи, відповідач реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві на апеляційну скаргу, у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, заявником не наведено у клопотанні обставин, які б перешкоджали розглянути справу за його відсутності, а також не мотивовано необхідність безпосередньої явки представника відповідача до суду.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про зобов`язання відповідача перебудувати житловий будинок не відповідають ні вимогам закону, ні засадам добросусідства, оскільки позивачем не доведено обставин щодо порушення її права власності на майно у зв`язку із тим, що позивач посилається лише на недотримання відстані до її будинку при здійсненні будівництва.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту завдання позивачу незручностей або перешкод в користуванні належною земельною ділянкою.

Посилання позивачки на висновок експерта будівельно-технічної експертизи від 18.12.2019 року № 82/19, суд першої інстанції відхилив з огляду на те, що висновок виконаний без врахування усіх документів на будинок, що належить відповідачу, які на той час існували, що підтверджується матеріалами справи.

Що стосується вимоги про перебудування «корівника», то позивачем не надано доказів на підтвердження того, що так звана будова дійсно несе негативні наслідки для позивачки, крім того технічний паспорт не містить зазначення місце розташування «корівника».

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дата формування 17.10.2016 року за ОСОБА_1 11.10.2016 року зареєстровано право власності на нерухоме майно житловий будинок, з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 180 кв.м, житлова площа 76,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210 та земельна ділянка, площею 0,15 га, кадастровий номер :02:002:0476, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Отже ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка ОСОБА_1 межує із земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 .

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Судом встановлено, що 02.02.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:002:0462, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Підгірняк О.А. Право власності на вказану земельну ділянку 02.02.2016 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 , про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 52760288.

Рішенням Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області № 17 від 18.02.2016 року ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проектної документації щодо забудови вищевказаної земельної ділянки, яка знаходиться у його власності.

01.04.2016 року у Департаменті ДАБІ в Одеській області ОСОБА_2 зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо будівництва житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Відділом містобудування та архітектури Біляївської райдержадміністрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , видано будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку з господарськими спорудами. У будівельному паспорті встановлені містобудівні та планувальні вимоги і обмеження щодо забудови належної ОСОБА_4 земельної ділянки, передбачені державними будівельними нормами.

15.10.2019 року Департаментом архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області ОСОБА_2 видано декларацію про готовність до експлуатації об?єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту № ОД 09 щодо житлового будинку з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_3 .

03.12.2019 року на підставі декларації про готовність до експлуатації об?єкта № ОД 09 та технічного паспорту на житловий будинок від 08.08.2019 року, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вищевказаний житловий будинок загальною площею 149 кв.м, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зазначені обставини свідчать про те, що у визначеному законом порядку ОСОБА_2 побудував житловий будинок, на земельній ділянці, яка йому належить на праві власності, та отримав право власності.

З урахуванням норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право, зокрема вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої статті 26, частини першої статті 34 Закону України «По регулювання містобудівної діяльності» суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Щодо об`єктів будівництва, які належать до І-ІІІ категорій складності, замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт (ст. 34 Закону України «По регулювання містобудівної діяльності»).

Статтею 39 Закону України «По регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (ч. 7 ст. 376 ЦК України).

Системний аналіз наведеного свідчить про те, що предметом доказування по справі, де питання про знесення або перебудову самочинного будівництва ставиться не органом державної влади, органом місцевого самоврядування або інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в межах їх повноважень на здійснення контролю за дотриманням законодавства в сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і державних стандартів, а особою, яка вважає порушеним своє право вказаним самочинним будівництвом, є саме доведення наявності такого порушеного права.

Як роз`яснено судам у пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права.

Звертаючись до суду із позовом позивачка, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просила зобов`язати ОСОБА_2 перебудувати будинок АДРЕСА_2 , відповідно до норм ДБН, а саме змістити стіну, яка граничить з сусідським будинком по АДРЕСА_1 , щоб відстань між будинками буд. АДРЕСА_4 становила не менше 8 метрів, а відстань від сараю до колодязя, який знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 становила не менше 20 метрів, в обґрунтування зазначивши, що відповідач збудував будинок з порушенням вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», також це стосується самочинного будівництва споруд для тримання худоби, внаслідок зведення якого, вода у колодязі позивачки стала непридатною до використання.

Позивач у цій справі зобов`язаний довести не тільки факт самочинного будівництва, а й порушення його прав як власника сусідньої земельної ділянки та будинку.

Посилання позивача на порушення відповідачем вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва під час будівництва житлового будинку та надвірних споруд, а саме забудова присадибної земельної ділянки здійснювалась без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт та без виготовлення будівельного паспорта забудови земельної ділянки не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються доказами які містяться в матеріалах справи.

Так, відповідачем до відзиву на позовну заяву додано: рішення Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області № 17 від 18.02.2016 року про надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проектної документації щодо забудови земельної ділянки; повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 01.04.2016 року; будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку з господарськими спорудами, виданий відділом містобудування та архітектури Біляївської райдержадміністрації 09.03.2018 року, разом із додатками, в тому числі схемою забудови земельної ділянки; декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі технічного паспорта, яка зареєстрована в Департаменті Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області 15.10.2019 року ОД 09.

Таким чином, необґрунтованими є доводи позивача про те, що будівництво житлового будинку є самочинним, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях статті 376 ЦПК України та спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що будівництво проводилось на підставі зазначених вище документів, на земельній ділянці, яка належить на праві власності відповідачу та відведена для цієї мети, на підставі документів, які дають право виконувати будівельні роботи.

Позивачем не надано суду доказів, що житловий будинок, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту, виданого відділом містобудування та архітектури Біляївської райдержадміністрації 09.03.2018 року, та наявності декларації про готовність до експлуатації об`єкта, яка зареєстрована в Департаменті Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області 15.10.2019 року ОД 09, побудовано з порушенням відповідних державних будівельних норм, стандартів і правил.

Так, ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.

Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Позивачем до суду першої інстанції надано висновок експерта № 82/19 від 18.12.2019 року, згідно якого будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 визнано таким, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва та протипожежним нормам, по відношенню до існуючого житлового будинку АДРЕСА_1 ?єва по наступним вимогам: Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в частині ст. 27, 34, 36, забудова присадибної земельної ділянки без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт та без виготовленого будівельного паспорта забудови земельної ділянки, тобто, будівництво є самочинним.

ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» в частині п. 3.25* додаток 3.1 протипожежні розривів між будинками III ступеню вогнестійкості слід приймати 8 м.

Розташування сараю для худоби, який знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , не відповідає будівельним нормам по відношенню до надвірної споруди (колодязь) у домоволодінні АДРЕСА_1 по наступним вимогам: ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських сараїв для худоби, свійських сільських поселень» в частині п. 3.25а* таблиця 3.2а та п. 3.35, відстані від сараїв для худоби, свійських тварин до джерел питного водопостачання повинна бути не менше 20 м.

Із матеріалів справи вбачається, що висновок експерта № 82/19, складено судовим експертом Сікірською О.А. 18 грудня 2019 року, із позовом позивач звернувся до суду в 06 грудня 2019 року та ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 18 лютого 2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення незаконно збудованих самочинних будівель.

При цьому договір про складання судового будівельно-технічного висновку укладено між судовим експертом Сікірською О.А. та ОСОБА_1 27.08.20219 року як з фізичною особою, а не учасником справи. Обстеження об`єкта проведено 08.08.2219 року в присутності замовника ОСОБА_1 .

Дослідження об`єкту здійснено судовим експертом Сікірською О.А. до пред`явлення позову у цій справі за зверненням ОСОБА_1 , висновок № 82/19 складено за договором з ОСОБА_1 , яка на той час не була учасником справи, тому звіт не є висновком експерта, проте за своїм змістом є письмовим доказом.

Слід зазначити, що у висновку експерта № 82/19 відсутній докладний опис проведених експертом досліджень стосовно будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , експерт не оглядав і не досліджував побудовані відповідачем на своїй земельній ділянці житловий будинок з надвірними спорудами, та не повідомляв відповідача про необхідність такого огляду і дослідження, не зазначив чи можливе проведення перебудови зведеної споруди.

У висновку експерта зазначено, що об`єктом дослідження є житлові будинки та надвірні споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , і належить позивачу, натомість висновок стосується житлового будинку, що належить відповідачу.

З урахуванням наведеного даний висновок експерта № 82/19 не є належним та допустимим доказом, який може бути взято до уваги судом в підтвердження обставин, які входять до предмету доказування у даній справі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У даній справі саме на позивача, згідно з вимогами процесуального закону, покладено обов`язок доведення факту порушення її прав, свобод чи законних інтересів неправомірними діями відповідача при здійсненні будівництва на суміжній земельній ділянці.

Слід зазначити, що визначальним для правильного вирішення справи в межах заявлених позовних вимог щодо зобов`язання ОСОБА_2 перебудувати надвірні споруди для тримання худоби, шляхом зміщення стіни щоб відстань від сараю до колодязя, який знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 становила не менше 20 метрів, є наявність доказів порушення вказаним будівництвом прав позивачки.

Проте позивачкою як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано суду доказів на підтвердження обставин того, що внаслідок побудови відповідачем надвірних споруд для тримання худоби, сталося забруднення джерела питної води у колодязі позивача, суд же згідно ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні права в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Клопотання про призначення експертизи для з`ясування зазначених вище обставин позивачка не заявляла. Проте, мала можливість звернутися до суду із таким клопотанням.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено обставин порушення її прав з боку відповідача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та висновків, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Н.В. Стахова