ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Бутенко С.Б., Дряниця Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Бакшеєвою Аліною В`ячеславівною,

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 12 вересня 2023 року, постановлене суддею Яковенко Н.Л. (повний текст складено 18 вересня 2023 року),

у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит,

в с т а н о в и в:

28.10.2021 Державна іпотечна установа звернулася в Орджонікідзевський районний суд м.Харкова із указаним позовом, у якому просить стягнути солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь установи загальну суму заборгованості у розмірі 128 909,60 грн. та судові витрати у розмірі 2 270,00 грн. зі ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог позову зазначає, що 30.08.2005 між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 , яка на той час перебувала у шлюбі зі ОСОБА_2 , укладено кредитний договір №210/08. За умов такого договору банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності кредитні ресурси у розмірі 12 500,00 дол. США за цільовим призначенням: для придбання двокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; зі сплатою процентів - 11% річних; на строк - до 28.08.2020.

Кредитний договір забезпечений іпотекою згідно договору №б/н від 30.08.2005, за яким указана квартира передана в заставу іпотекодержателю; а також порукою за договором №210/08 від 30.08.2005, фінансовим поручителем за яким стала ОСОБА_3 .

Згідно зі статутною діяльністю Державної іпотечної установи з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір відступлення права вимоги №17/4-В від 11.02.2015, у тому числі за договором №210/08 від 30.08.2005, де сума боргу склала 102 636,92 грн., про що новий кредитор повідомив боржника рекомендованим листом з повідомленням від 15.10.2015 №7454/12.

24.02.2021, у зв`язку із порушенням грошового зобов`язання, позичальнику було направлено повідомлення №524/32 про порушення зобов`язань за кредитним договором у загальному розмірі 128 909,60 грн., із яких: 102 636,92 грн. - основна сума боргу; 22 235,15 грн. - прострочені відсотки; 4 037,53 грн. - 3% річних за порушення грошового зобов`язання. Проте, жодних дій з боку відповідача направлених на погашення заборгованості за кредитним договором вчинено не було, а тому просить захистити порушене право в судовому порядку згідно заявлених вимог позову.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 24.11.2021 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

Розпорядженням Верховного Суду від 14.03.2022 №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів та змінено підсудність справ Орджонікідзевського районного суду м.Харкова на Київський районний суд м.Полтави.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 16.05.2023 справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 12.09.2023 позовні вимог Державної іпотечної установи задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи заборгованість у сумі 128 909,60 грн.

У задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит - відмовлено.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що матеріалами справи підтверджено, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, зобов`язання за яким позичальником не виконано, а тому до стягнення із останнього на користь нового кредитора підлягає заборгованість за тілом кредиту, відсотками та 3% річних. Посилання відповідача ОСОБА_1 на пропуск позивачем строків позовної давності суд визнав безпідставними, оскільки строк дії договору становив до 28.08.2020, а позов подано 02.11.2021, тобто у межах строків позовної давності.

У задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_3 відмовлено, оскільки на момент звернення позивача в суд із цим позовом після припинення договору поруки; а до ОСОБА_2 з підстав розірвання шлюбу, укладеного ним із позичальником.

Відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Бакшеєва А.В., оскаржила судове рішення в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, просить рішення районного суду скасувати в частині, якою задоволено вимоги позову до неї.

Вважає розмір заборгованості, з якою позивач отримав право вимоги до відповідача, таким, що не підтверджений належними та допустимими доказами через відсутність розрахунку заборгованості перед первісним кредитодавцем. Тоді як право вимоги відступлено 11.02.2015, а приєднаний до справи розрахунок складено станом на 23.09.2021.

Із підстав недоведеності розміру заборгованості за тілом кредиту, вважає недоведеним і розмір процентів та штрафних санкцій, які обраховувалися в залежності від розміру тіла кредиту.

Заперечує висновки суду першої інстанції щодо повідомлення Державної іпотечної установи відповідачу розміру боргу станом на 24.02.2021, як на доказ розміру заборгованості, який у матеріалах справи відсутній.

Зазначає, що згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №129/1033/13 від 18.03.2020 та Верховного Суду у справах №910/18036/17 від 02.10.2018, №917/1307/18 від 23.10.2019, №902/761/18 від 18.11.2019, №917/2101/17 від 04.12.2019, тягар доведеності обґрунтованості вимог позову покладається на позивача. Тому відповідач не повинна доводити жодних розмірів заборгованості або спростовувати заявлений до стягнення її розмір.

Як на порушення норм ч.4 ст.265 ЦПК України вказує на те, що районний суд при постановленні оскаржуваного рішення не вказав усі аргументи та доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, а також не надав оцінку її клопотанню про застосування строків позовної давності, який, на її думку, слід обраховувати від 10.02.2016, останнього платежу позичальника.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14.01.2023 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 25.08.2005 ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою про отримання споживчого кредиту в розмірі 12 500,00 дол. США на строк 15 років для придбання 2-х кімнатної квартири./а.с.34 т.1/

30.08.2005 між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №210/08, за умов якого банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 12 500,00 дол. США з оплатою по процентній ставці 11% річних (п.2.1. договору).

Кредитні ресурси отримані позичальником за цим договором використовуються за цільовим призначенням: для придбання 2-х кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46,0 кв.м., житловою площею 26,2 кв.м. (п.2.3. договору).

Позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 28.08.2020. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов`язується щомісячно в термін до 10 числа кожного місця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануітетного платежу, розмір якого за цим договором становить 143,00 дол. США (п.3.2. договору). Такий договір укладений за згоди ОСОБА_2 на підставі ст.65 СК України, що підтверджується його заявою від 30.08.2015./а.с.26-30 т.1/

30.08.2015 між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за яким остання зобов`язалася перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником ( ОСОБА_4 ) зобов`язань за кредитним договором №210/08 від 30.08.2005.

Порука припиняється із припиненням зобов`язання, що забезпечується нею. Також порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя (п.п.5.1, 5.2 договору поруки). Такий договір укладений за згоди ОСОБА_5 на підставі ст.65 СК України, що підтверджується його заявою від 30.08.2015/а.с.45-46 т.1/

30.08.2005 ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 квартиру,що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею - 46,0 кв.м., житловою площею - 26,2 кв.м., кількість кімнат 2, поверх 9-тий. Продаж цей за домовленістю сторін вчинено за 136 350,00 грн., що еквівалентно 27 000,00 дол. США по офіційному курсу купівлі-продажу валюти НБУ на день підписання договору, які продавці отримали в рівних частках кожний від покупця повністю до підписання договору, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М., номер в реєстрі 1613./а.с.41-42 т.1/

Зобов`язання за кредитним договором забезпечено іпотечним договором від 30.08.2005, укладеного між сторонами, за яким ОСОБА_1 (іпотекодавець) передала ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (іпотекодержатель) квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею - 46,0 кв.м., житловою площею - 26,2 кв.м., кількість кімнат 2, поверх 9-тий. Такий договір укладений за згоди ОСОБА_2 , що підтверджується його нотаріально посвідченою заявою від 30.08.2015/а.с.36, 37-40 т.1/

11.02.2015 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило право вимоги, у т.ч., за кредитним договором №210/08 від 30.08.2005, на користь Державної іпотечної установи, про що укладено договір №17/4-В./а.с.47-53 т.1/

19.10.2015 Державна іпотечна установа надіслала ОСОБА_1 рекомендованим листом повідомлення №7454/11/2 про відступлення права вимоги. Таким листом, серед іншого, роз`яснено, що з метою дотримання інтересів та уникнення обставин, що можуть призвести до здійснення ДІУ претензійно-позовної роботи, ОСОБА_1 , необхідно: 1) утриматися від оплати будь-яких коштів в погашення боргу за основним зобов`язанням на рахунки АТ «Банк «Фінанси та Кредит»; 2) звернутися до ДПІ для узгодження подальших заходів щодо заборгованості за основним зобов`язанням; 3) отримати від ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» довідку (за підписом керівника установи та завірену печаткою) про поточний стан заборгованості за іпотечним кредитом та отримати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, що передано в іпотеку (у разі їх передачі банку)./а.с.60-65 т.1/ Таке повідомлення повернуто без вручення адресату з відміткою поштового відділення «за закінченням строку зберігання»./а.с.66 т.1/

Листом за вих. №3-242100/22658 від 23.11.2015 ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» надано Державній іпотечній установі загальний перелік кредитів за яким здійснювалися погашення у період з 18.09.2015 по 20.11.2015 включно. Загальна сума погашень за визначений період по 401 позичальникам становить 6 605 987,78 грн. Надано довідку про залишки заборгованості по іпотечним кредитам, що були надані для забезпечення Державній іпотечній установі згідно договору застави майнових прав №17/4 від 11.02.2015 станом на 17.09.2015./а.с.54-57 т.1/

24.02.2021 Державною іпотечною установою надіслано позичальнику ОСОБА_1 повідомлення кредитора №824/32 про порушення зобов`язання за кредитним договором, за змістом якого на момент набуття ДІУ прав вимоги, відповідно до умов договору відступлення №17/4-В, станом на 17.09.2015 сума заборгованості за основним боргом за кредитним договором №210/08 від 30.08.2005 складала: 4 703,24 дол. США, без урахування відсотків за користування кредитними коштами, пені та інших платежів у порядку, визначеному кредитним договором, що підтверджується банком. Станом на 24.02.2021 заборгованість за кредитним договором №210/08 від 30.08.2005 складає 7 441,56 дол. США, із яких: 4 703,24 дол. США (тіло кредиту); 2 738,32 дол. США - прострочені відсотки за період з 01.10.2015 по 24.02.2021./а.с.67-68 т.1/

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №210/08 від 30.08.2005 (позичальника ОСОБА_1 ) за період із 20.09.2018 по 20.09.2021 перед Державною іпотечною установою сума боргу складає 128 909,60 грн., у тому числі: сума основного боргу - 102 636,92 грн.; прострочені відсотки за користування кредитом 22 235,15 грн.; 3% річних за порушення грошового зобов`язання - 4 037,53 грн./а.с.31-34 т.1/

Задовольняючи вимоги позову, в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, зобов`язання за якими позичальником не виконано, а тому до стягнення підлягає заборгованість у розмірі, заявленому до стягнення та не спростованому відповідачем. Посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності районний суд визнав безпідставними, оскільки строк дії кредитного договору - до 28.08.2020, а позов подано 02.11.2021, тобто у 3-х річних строк.

Апеляційний із такими висновками суду першої інстанції погоджується не у повному обсязі з таких підстав.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За змістом частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами(з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем порушення виконання нею зобов`язання за дійсним кредитним договором. Тоді як за змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності належними та допустимими доказами розміру заборгованості, з якою позивач отримав право вимоги до відповідача, колегія суддів відхиляє, як безпідставні, оскільки відповідачем не надано жодну доказу на підтвердження вчинення нею платежів на користь кредитора, у тому числі, на користь якого відступлено право вимоги. Тоді як складання останнім розрахунку заборгованості станом на 23.09.2021, не ставить під сумнів достовірність такого доказу, оскільки останній набув усі права первинного кредитора і заявив до стягнення заборгованість, розрахунок за якою відповідає умовам дійсного зобов`язання за кредитним договором.

Посилання відповідача на відсутність у справі доказів на підтвердження направлення їй Державною іпотечною установою повідомлення із зазначенням розміру боргу станом на 24.02.2021, колегія суддів відхиляє, як такі, що спростовуються матеріалами справи, зокрема, повідомленням кредитора про порушення зобов`язань за кредитним договором №824/32 від 24.02.2021, у якому наявна інформація про суму боргу за кредитом 4 703,24 дол. США та відсотками за користування ним - 2 738,32 дол. США.

Тоді як за змістом статей 516, 517 ЦК України не отримання боржником такого повідомлення, яке має інформаційний характер, не звільняє від обов`язку погашення заборгованості, яка за таких обставин, може бути сплачена первісному кредитору і таке виконання буде вважатися належним.

Доводи апеляційної скарги, що тягар доведеності обґрунтованості вимог позову покладається на позивача, а відповідач не повинна доводити жодних розмірів заборгованості або спростовувати заявлений до стягнення її розмір, є неспроможними та такими, що зводяться до довільного трактування практики Верховного Суду, сформованої з відмінних правовідносин.

Так, за змістом частин першої, третьої статті 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч.2 ст.2 ЦПК України).

На виконання таких завдань, керуючись принципами цивільного судочинства, зокрема, змагальності сторін, суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

Суд першої інстанції правомірно врахував надані банком розрахунки заборгованості та умови кредитного договору, оскільки указані документи стосуються предмета доказування у справі. Відповідач, заперечуючи проти розміру заборгованості, не спростував його, та, як правильно зазначив районний суд, не надав контррозрахунок, вважаючи неправильним розрахунок, здійснений позивачем.

Стосовно клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, колегія суддів враховує наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Наведене відповідає сталій позиції Великої Палати Верховного Суду у постановах від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі №367/6105/16-ц, від 07.11.2018 у справі №575/476/16-ц.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 сформовано висновок, що оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Отже, оскільки за умовами договору позичальник мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 10 числа кожного місяця у продовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №753/16143/18 від 18.01.2023.

У цій справі сторонами погоджено строк дії договору - до 28.08.2020, а також строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів - до 10 числа кожного місяця ануітетним платежем у розмірі 143,00 дол. США (п. 3.2 договору).

Позивач звернувся в суд із позовом 28.10.2021, заявивши до стягнення заборгованість за відсотками у період із 20.09.2018 по 28.08.2020. Установивши, що останній платіж за таким договором вчинено позичальником 10.02.2016, застосувавши строк позовної давності, колегія суддів дійшла висновку, що період стягнення становить із 28.10.2018 по 28.08.2021, а розмір заборгованості слід зменшити із 22 235,15 грн. до 20 917,98 грн.

У іншій частині доводи апеляційної скарги не містять спростувань підставності стягнення 3% річних за порушення грошового зобов`язання, а твердження відповідача, що районний суд при постановленні оскаржуваного рішення не вказав усі аргументи та доводи, викладені нею у відзиві на позов, суперечать принципам Європейського суду з прав людини, який дійшов висновку, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення районного суду слід змінити в частині періоди нарахування відсотків та розміру стягнення заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом, зменшивши їх розмір із 22 235,15 грн. до 20 917,98 грн., а отже загальну суму стягнення слід зменшити із 128 909,60 грн. до 127 592,43 грн. У іншій оскаржуваній частині рішення суду слід залишити без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам позову, шляхом взаємозаліку, розмір постановленого до стягнення із відповідача на користь позивача судового збору слід зменшити із 2 270,00 грн. до 2 213,25 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником - адвокатом Бакшеєвою Аліною В`ячеславівною, - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 12 вересня 2023 року - змінити в частині розміру стягнення заборгованості зі ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи, зменшивши його із 128 909,60 грн. до 127 592,43 грн. (сто двадцять сім тисяч п`ятсот дев`яносто дві гривні сорок три копійки) та судового збору із 2 270,00 грн. до 2 213,25 грн.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді С.Б. Бутенко

Ю.В. Дряниця