Справа № 462/7805/23 Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/811/1117/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Псярук О.В.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання дій та рішення неправомірними, зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Львівської міської ради, в якому просила визнати незаконною відмову Львівської міської ради, яка викладена у листі № 2403 вих 102662 від 21.08.2023, у розгляді клопотання та прийнятті рішення про затвердження технічної документації із землеусторю щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі земельної ділянки у власність; зобов`язати Львівську міську раду прийняти рішення/ухвалу, якою затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за кадастровим номером № :05:001:1093 площею 0,1500 га за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та передати вказану земельну ділянку у власність ОСОБА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що вона, як спадкоємець за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та приналежних до нього будівель і споруд. Право власності оформлене на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.05.2023 за № 674 та зареєстроване у Державному реєстрі речових прав. Попередньо на замовлення її матері ТОВ «Галгеокадастр» розробило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки за вказаною адресою площею 0,1500 га в натурі, а відділом у м. Львові Головного Управління Держгеокадастру у Львівській області 25.04.2019 земельній ділянці присвоєно кадастровий номер № :05:001:1093. 17.07.2023 позивачка звернулась до Львівської міської ради із клопотанням, у якому просила затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за кадастровим номером № :05:001:1093 площею 0,1500 га за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та вирішити питання про передачу вказаної земельної ділянки у її власність. До клопотання вона додала копію паспрота; копію довідки про присвоєння РНОКПП; копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.05.2023; технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за кадастровим номером № :05:001:1093 площею 0,1500 га за адресою: АДРЕСА_1 від 15.06.2023; довідку із звітності з кількісного обліку земель та розподіл їх за власникам земель, землекористувачами, угіддями від 05.07.2023; заяву про надання дозволу на збір та обробку персональних даних. Однак 21.08.2023 Львівська міська рада повернула вказане клопотання без розгляду та запропонувала через розробника документації із землеустрою доопрацювати топографічне знімання та повторно подати документацію із землеустрою. Це рішення відповідач мотивував тим, що відповідно до інформаційної картки адміністративної послуги передача (надання) земельних ділянок комунальної власності на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), затвердженої ухвалою Львівської міської ради від 10.07.2023 № 3591 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 06.12.2022 № 2632 та затвердження інформаційних і технологічних карток адміністративних послуг, які надає Львівська міська рада у сфері земельних відносин» у складі технічної документації необхідно представити план земельної ділянки масштабу 1:500, розроблений юридичною особою, яка володіє необхідним технічним і топографічним забезпеченням та у складі якої працює за основним місцем роботи сертифікований інженер-землевпорядник, який є відповідальним за якість робіт із землеустрою, або фізичною особою-підприємцем, який володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником, відповідальним за якість робіт із землеустрою, погоджений відділом інженерних споруд, транспорту та геослужби управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування (оригінал, строк дії 1 рік). Однак надання такого плану є необхідним лише для надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, а така вимога суперечить ч. 9 ст. 118 ЗК України. Вказані обставини свідчать, що рішення та дії Львівської міської ради щодо залишення її клопотання без розгляду є незаконними та підлягають скасуванню.

На підставі наведеного просила позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21.03.2024 позов задоволено частково.

Визнано незаконною та скасовано відмову Львівської міської ради, викладену у листі від 21.08.2023 № 2403 вих. 102662, у розгляді клопотання та прийнятті рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) земельної ділянки кадастровий № :05:001:1093 в натурі на місцевості площею 0, 1500 га за адресою: АДРЕСА_1 та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2147,20 грн.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що для приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у власності, на підставі ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу, - необхідно подати органу місцевого самоврядування клопотання з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, документами, що підтверджують право власності заявника на жилий будинок, господарські будівлі, споруди. Судом встановлено, що позивачкою подано усі, передбачені законодавством документи, необхідні для затвердження документації із землеустрою. Окрім того, позивачка ще не використала свого права на безкоштовну приватизацію земельної ділянки; на земельній ділянці розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що належать позивачці на праві приватної власності. У зв`язку із викладеними обставинами, у відповідача відсутні можливості вибору конкретного рішення з певного кола варіантів на власний розсуд та наявний обов`язок прийняти рішення про затвердження технічної документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність. За встановлених обставин, найбільш ефективним способом захисту прав позивача є визнання незаконною і скасування відмови та зобов`язання Львівську міську раду прийняти рішення про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність позивачки. Натомість, у даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, затвердити проект землеустрою, або ні. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин. При цьому слід зазначити, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позову та в цій частині постановити нове рішення про задоволення позову, а саме: зобов`язати Львівську міську раду прийняти рішення/ухвалу, якою: затвердити технічну документацію Із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки кадастровий № :05:001:1093 в натурі (на місцевості) площею 0,1500га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; передати земельну ділянку кадастровий № :05:001:1093 площею 0,1500га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, у власність ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній. Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині таким вимогам відповідає.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.05.2023, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кваснікевич Л.І., позивачка у справі ОСОБА_1 є спадкоємцем житлового будинку АДРЕСА_1 , що належав її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Право власності на вказаний житловий будинок зареєстроване за ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав.

На замовлення матері позивачки ОСОБА_3 09.04.2019 ТОВ «Галгеокадастр» розробило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки за вказаною адресою площею 0,1500 га в натурі, а 25.04.2019 відділом у м. Львові Головного Управління Держгеокадастру у Львівській області земельній ділянці присвоєно кадастровий номер № :05:001:1093.

17.07.2023 ОСОБА_1 звернулась до Львівської міської ради із клопотанням, у якому просила затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за кадастровим номером № :05:001:1093 площею 0,1500 га за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та вирішити питання про передачу вказаної земельної ділянки у її власність.

До клопотання додано: копію паспорта; копію довідки про присвоєння РНОКПП; копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.05.2023; технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за кадастровим номером № :05:001:1093 площею 0,1500 га за адресою: АДРЕСА_1 від 15.06.2023; довідку із звітності з кількісного обліку земель та розподіл їх за власникам земель, землекористувачами, угіддями від 05.07.2023; заяву про надання дозволу на збір та обробку персональних даних.

Листом від 21.08.2023 № 2403вих102662 Львівська міська рада повернула вказане клопотання без розгляду та запропонувала через розробника документації із землеустрою доопрацювати топографічне знімання та повторно подати документацію із землеустрою для розгляду питання по суті. Це рішення мотивоване тим, що відповідно до інформаційної картки адміністративної послуги передача (надання) земельних ділянок комунальної власності на підставі технічної документації із землеустрою щодо: встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), затвердженої ухвалою Львівської міської ради від 10.07.2023 № 3591 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 06.12.2022 № 2632 та затвердження інформаційних і технологічних карток адміністративних послуг, які надає Львівська міська рада у сфері земельних відносин», у складі технічної документації необхідно представити план земельної ділянки масштабу 1:500, розроблений юридичною особою, яка володіє необхідним технічним і топографічним забезпеченням та у складі якої працює за основним місцем роботи сертифікований інженер-землевпорядник, який є відповідальним за якість робіт із землеустрою, або фізичною особою-підприємцем, який володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником, відповідальним за якість робіт із землеустрою, погоджений відділом інженерних споруд, транспорту та геослужби управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування (оригінал, строк дії 1 рік).

Оскаржуваним рішенням визнано незаконною та скасовано відмову Львівської міської ради, викладену у листі від 21.08.2023 № 2403 вих. 102662, і рішення суду в цій частині апелянтом не оскаржується, тому в силу вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Переглядаючи рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його правомірність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 2 статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Згідно із пунктом «б» частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами врегульовано главою 19 ЗК України.

За змістом статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Підпунктами «а», «б» частини 1 статті 12 ЗК України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність встановлені статтями 118, 122 ЗК України.

Частиною 2 статті 118 ЗК України передбачено, що рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За приписами статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якою встановлена загальна компетенція сільських, селищних, міських рад, сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 461/2461/17, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.

Разом з тим, за обставинами цієї справи встановлено, що клопотання позивачки ОСОБА_1 про затвердження технічної документації із землеустрою та передання їй земельної ділянки у власність Львівською міською радою по суті не розглянуто, рішення з цього приводу, прийняте на пленарному засіданні міської ради відсутнє, відтак суб`єкт владних повноважень не використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи.

З огляду на наведене, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що вимога позивачки зобов`язати Львівську міську раду прийняти рішення/ ухвалу, якою затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за кадастровим номером № :05:001:1093 площею 0,1500 га за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та передати вказану земельну ділянку у власність ОСОБА_1 , є передчасною та у її задоволенні слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 20.09.2024

Головуючий

Судді