Номер провадження: 22-ц/813/815/24
Справа № 497/1584/2021
Головуючий у першій інстанції Раца В. А.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Болградської міської ради Одеської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про скасування відомостей про право власності, на рішення Болградського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Раца В.А. 19 квітня 2022 року у м. Болград Одеської області, -

встановила:

У вересні 2021 року представник ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила постановити судове рішення, яким припинити право власності Міністерства оборони України на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та скасувати і припинити запис про право власності Міністерства оборони України в Державному реєстрі речових право на нерухоме майно та в реєстрі прав власності на нерухоме майно.

При цьому представник позивача посилалась на те, що на підставі рішення виконкому Болградської міської ради Одеської області від 04.10.2006 року № 302 «Про передачу у приватну власність квартир, які належали МО» ОСОБА_4 , шляхом безкоштовної приватизації, передано в спільну сумісну власність квартиру, яка належала Міністерству оборони та розташована за вище зазначеною адресою. Квартира передана у сумісну власність сім`ї, до складу якої входили: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . На підставі вищевказаного рішення 23.11.2006 року власники отримали свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно якому кожному з них належить по 1/4 частині квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер та його спадкоємці - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 успадкували його 1/4 частину квартири. Право власності на 1/8 частину квартири за кожного спадкоємцем було зареєстровано. В 2020 році власники вирішили продати квартиру та звернулися до нотаріальної контори з метою оформлення договору купівлі-продажу, але з`ясувалося, що в реєстрі крім них значиться ще один власник їх квартири - Міністерство оборони України. Право власності у Міністерства оборони виникло до приватизації квартири, а саме 30.08.2005 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ажинтаревим В.В., в державному реєстрі зареєстровано 20.10.2005 року. В рішенні виконкому Болградської міської ради від 04.10.2006 року вказано, що шляхом безкоштовної приватизації квартиру передано в спільну сумісну власність, яка належала Міністерству оборони. Під час реєстрації права власності сім`ї ОСОБА_5 на спірну квартиру, право власності Міністерства оборони України мало бути скасовано в реєстрі, але державний реєстратор не зробив це. На даний час запис про право власності Міністерства оборони України перешкоджає власникам у продажі квартири, тому позивач змушена звернутися до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 19 квітня 2022 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Припинено право власності Міністерства оборони України на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та скасовано і припинено запис про право власності Міністерства оборони України в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в реєстрі прав власності на нерухоме майно.

В апеляційній скарзі представник Міністерства оборони України просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірна квартира є державною власністю та належить Міністерству оборони України на праві оперативного управління. Відомості про передачу спірної квартири у комунальну власність Болградської міської ради у матеріалах справи відсутні. Згоди на припинення права власності на спірну квартиру, у тому числі в порядку її безоплатної приватизації, Міністерство оборони України не надавало.

Сторони про розгляд справи на 30.01.2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились представник Міністерства оборони України, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_3 , яка своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Міністерства оборони України підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 жовтня 2005 року рішенням виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області № 491 «Про видачу постійних та службових ордерів на вселення в квартири Міністерства оборони» було розглянуто клопотання Болградського КЕЧ району від 20.10.2005 року № 891, 896 та вирішено видати постійні ордера на вселення до квартир Міністерства оборони, в тому числі ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з трьох кімнат, жилою площею 45,33 кв.м., склад сім`ї чотири особи: ОСОБА_1 - дружина, діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що підтверджується архівним витягом (а.с.74).

На підставі цього рішення, 21 жовтня 2005 року ОСОБА_4 та його сім`ї виконавчим комітетом Болградської ради народних депутатів було видано ордер на житлове приміщення №524, а саме на вище зазначену квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року (в редакції на час видачі свідоцтва), передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч. 1 ст. 355 ЦК України).

19.09.2006 року ОСОБА_4 звернувся до Болградської міської ради із заявою про надання йому в особисту власність спірної квартири, яка належить КЕЧ району, при цьому в заяві наявна згода на це його дружини, яка на момент написання заяви була єдиним повнолітнім членом сім`ї, діти на той час не досягли повноліття (а.с.10).

Заява була розглянута на сесії Болградської міської ради та прийнято рішення виконкомом ради № 302 від 04.10.2006 року про передачу у спільну сумісну власність квартир, належних Міністерству оборони України, в тому числі ОСОБА_4 - квартири АДРЕСА_2 , шляхом безоплатної приватизації (а.с.9).

На підставі даного рішення 23.11.2006 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , в якому визначені частки власників квартири в розмірі по 1/4 частини за ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та право власності останніх зареєстроване Комунальним підприємством Ізмаїльського міжміського бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 16848670, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності - 23.11.2006 року, що підтверджено витягом № 12614886 (а.с.15-16).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вказане рішення міської ради не оскаржувалося відповідачем, а свідоцтво про право власності є чинним та не скасовано, тому передача у приватну власність спірної квартири позивачу та іншим членам її сім`ї було законним та підтверджувалось відповідними доказами, наявними у матеріалах справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с.17) Спадщину після його смерті прийняли тільки діти ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , так як дружина померлого відмовилася від своєї частки на користь дітей, тому кожен з них придбав у власність ще по 1/8 частини з загальної частки квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 15.04.2020 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Русіновою А.Є., зареєстрованого в реєстрі за 3 153, спадкова справа № 13/2019 (а.с.18).

У наступному, у 2021 році ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І. для посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 за вищевказаною адресом, однак під час перевірки у Державному реєстрі речових прав приватним нотаріусом було виявлено, що квартира, окрім позивача та третіх осіб, належить Міністерству оборони України, на підставі чого нотаріус відмовила у посвідчені договору, про що свідчить відповідний лист з вих.№ 660/01.16 (а.с.30).

З інформаційної довідки № 266501914 від 19.07.2021 року дійсно вбачається, що окрім встановлених судом першої інстанції власників, в Державному реєстрі до цього часу наявний реєстраційний номер запису 11772288 про право власності державної форми на спірну квартиру за Міністерством оборони України, при цьому підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу №3271 від 30.08.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Ажинтаревим В.В., при цьому частка Міністерства складає 1/1 (а.с.19-20).

Загальна частка позивача та третіх осіб також складає 1/1 частку.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що видача ордеру на ім`я ОСОБА_4 та подальша приватизація квартири відбувалася після укладення вказаного договору купівлі-продажу, при цьому видача ордеру відбувалася за клопотанням КЕЧ району, тому Міністерству оборони України достеменно було відомо про передачу спірної квартири у постійне користування, Міністерством не оскаржувалося рішення міської ради про передачу квартир у спільну власність сім`ї ОСОБА_5 , а тому судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено протиправності набуття позивачем та іншими членами її сім`ї права власності, приватної спільної часткової форми.

Посилання представника відповідача на те, що власникам було передано квартиру у спільну сумісну власність, а свідоцтво видано на спільну часткову власність, не є предметом розгляду даного спору, оскільки в даному випадку судом вирішується питання лише про законність набуття права власності та актуальність записів про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Частиною 2 цієї статті визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Частиною 1 ст. 335 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності підлягає державній реєстрації.

Статтями 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому п.п. «а» п. 2 ч.6 ст. 37 цього Закону до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. З наведеного видно, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено вичерпний перелік рішень суду, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме набуття, зміна або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора.

Згідно пунктів 1.3, 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, 12.12.2011 року № 3502/5, рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор), яке оформлює за допомогою Державного реєстру прав у двох примірниках. Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що спірна квартира правомірно вибула з державної власності Міністерства оборони України шляхом приватизації державного майна, а тому запис про право власності на квартиру відповідача перешкоджає позивачу та третім особам розпоряджатися належним їм майном.

Безпідставними при цьому є доводи апеляційної скарги представника Міністерства оборони України про те, що спірна квартира є державною власністю та належить Міністерству оборони України на праві оперативного управління, відомості про передачу спірної квартири у комунальну власність Болградської міської ради у матеріалах справи відсутні, та згоди на припинення права власності на спірну квартиру, у тому числі в порядку її безоплатної приватизації, апелянт не надавав.

Колегія суддів зазначає, що докази, наявні у матеріалах справи, зокрема, рішення виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області № 491 від 20.10.2005 року, та №302 від 04.10.2006 року, ордер на житлове приміщення тощо, які є чинними, свідчать про правомірність набуття права власності на спірну квартиру ОСОБА_4 та членів його родини.

Крім того, про факт обізнаності Міністерства оборони України щодо вибуття вказаної квартири із володіння апелянта свідчить заява від 19 вересня 2006 року, у якій ОСОБА_4 просить надати йому в особисту власність квартиру, яка була узгоджена із начальником Болградського КЕЧ району.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 30.01.2024 року представник Міністерства оборони України не надав пояснень, чому, вважаючи, що спірне майно вибуло з його володіння протиправно, апелянтом протягом тривалого часу, з 2005 року - тобто майже 19 років, не оскаржувалось право власності ОСОБА_4 на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що запис про право власності на спірне нерухоме майно за Міністерством оборони України, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно без зазначення подальшого вибуття вказаної квартири з власності відповідача є таким, що внесений помилково, у зв`язку із чим підлягає скасуванню та припиненню.

Також колегія суддів приймає до уваги, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Відповідну позицію Велика Палата Верховного Суду висловила у справі 912/2797/21 (постанова від 05 липня 2023 року)

Посилання апелянта на невірно обраний спосіб захисту позивачем своїх прав є необґрунтованим, оскільки обраний спосіб не протирічить діючому законодавству та направлений на поновлення порушених прав ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та враховуючи, що реєстрація права власності за Міністерством оборони України перешкоджає позивачу та третім особам розпоряджатися належною їм квартирою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягали задоволенню у повному обсязі.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Болградського районного суду Одеської області від 19 квітня 2022 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 19 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 09 лютого 2024 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе