Справа № 487/8344/23
Провадження № 2/487/852/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2024 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: Головуючого судді Притуляк І.О., за участю секретаря судового засідання Поліщук І.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Димов Олександр Сергійович про розірвання договору довічного утримання, -

ВСТАНОВИВ:

14.11.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м.Миколаєва з позовом, яким просив розірвати Договір довічного утримання, укладений між ним та ОСОБА_2 , 04.04.2023 року та посвідчений Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С. за реєстровим номером 676.

Застосувати наслідки розірвання договору, визнавши за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Скасувати обтяження нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , накладене 04.04.2023 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С. на підставі договору довічного утримання від 04.04.2023 року, за реєстровим номером 49803924..

Стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В обгрунтування заявлених вимог, ОСОБА_1 зазначив, що йому на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спащину за законом від 31.03.2023 року належала квартира АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , як адваокат, надавав йому правничу допомогу у певних справах, та в певний період часу, скориставшись його вразливим станом та юридичною необізнаністю, змусив укласти оспорюваний договір, за умовами якого відповідач отримував у власність належну йому квартиру АДРЕСА_1 , натомість був зобов`язаний утримувати його, забезпечувати продуктами харчування, необхідним одягом та медикаментами. Надавати медичну та будь-яку іншу допомогу. Ціна матеріального забезпечення була встановлена в розмірі 3000 грн. на місяць.

Проте відповідач не виконував належним чином умови договору, а саме: не забезпечував належного харчування, догляду та необхідної допомоги, жодного разу не сплатив матеріальне забезпечення, як і не сплачував житлово-комунальні послуги по квартирі, що призвело до накопичування боргів.

Окремо зазначив, що багато років хворіє, є наркозалежною особою, постійно перебуває на замісній підтримуючій терапії, та безумовно потребує сторонньої допомоги, яку відповідач йому не надавав.

Викладені обставини, з урахуванням положень ч.1 ст.755 ЦК України, слугували підставою для його звернення до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 11.12.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду у загальному позовному провадженні.

12.12.2023 відповідач надав до суду письмові пояснення, відповідно до яких зазначив, що вважає безпідставними посилання позивача на ту обстввину, що Договір довічного утримання був укладений ним внаслідок психолонічного тиску з його (відповідача сторони) та юридичної необізнаності позивача.

Зазначив, що з ОСОБА_1 знайомий тривалий час, та підтримував з ним ділові стосунки, зокрема представляв його інтереси в судах та позичав у борг грошові кошти.

Приблизно у кінці 2019 року на початку 2020 року, він передав ОСОБА_3 у борг значну суму грошових коштів., які позивач винен йому до теперішнього часу.

На початку березня 2022 року, він став наполягати на тому, щоб ОСОБА_1 повернув йому борг, на що сам позивач запропонував йому укласти договір довічного утримання, за яким йому у власність переходила квартира АДРЕСА_1 .

Стверджувавв, що добросовісно протягом трьох місяців виконував умови договору, до тих пір коли позивач помирився зі своєю донькою ОСОБА_4 , яка налаштувала ОСОБА_1 проти нього та стала перешкоджати йому виконувати свої зобов`язання за спірним дговором.

Також вказав, що ОСОБА_1 зайво сплачений судовий збір у розмірі 8797,40 грн та просив суд вирішити процесуальне питання про його повернення позивачу.

06.02.2024 року до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про визнання позову у підготовчому провадженні, подана відповідно до п.1 ч.1 ст.49 ЦПК України.

До підготовчого судового засідання позивач та його представник не з`явилися.

Представник позивача подав до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просив провести за його та позивача відсутності, позов задовольнити з урахуванням заяви відповідача про його визнання.

Окремо подав заяву, відповідно до якої просив повернути частину сплаченого ОСОБА_1 судового збору, з урахуванням підстав для застосування положень ч.1 ст.142 ЦПК України.

Суд, дослідивши подані сторонами заяви, вважає про існування достатніх правових підстав, для прийняття рішення по справі в порядку ч.3 ст.200 ЦПК УКраїни.

Враховуючи позицію відповідача, який не бажає приймати участь у судовому засіданні, та є фахівцем у галузі права, судд вважає, його таким, що обізнаний з наслідками подання ним заяви про визнання позову, визначеними ч.3 ст.200 ЦПК УКраїни.

Підстав для відмови у прийняті заяви відповідача ОСОБА_2 про визнання позову, визначених положеннями ч.4 ст.206 ЦПК України, судом не встановлено.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Так судом встановлено, що 04.04.2023 року сторони у справі уклали договір довічного утримання за умовами якого ОСОБА_2 отримав у власність квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 31.03.2023 року за реєстровим номером 1-6.

Натомість ОСОБА_2 зобов`язувався утримувати ОСОБА_1 , надаючи довічно матеріальне забезпечення та всі види догляду. Ціна матеріального забезпечення була встановлена в розмірі 3000 грн. на місяць. Дана обставина підтверджена копією відповідного договору та не заперечувалась сторонами.

Отже, судом встановлено, що між сторонами склались договірні правовідносини щодо довічного утримання шляхом матеріального забезпечення та інших видів догляду відчужувача ОСОБА_1 , набувачем квартири ОСОБА_2 ..

На виконання умов договору ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 336771134 від 23.06.2023 року.

Відповідно до умов договору, сторони визначили вартість даної квартири у розмірі 981 500 грн.

Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525, 526 ЦК України).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Наявність або відсутність вини набувача в невиконанні/неналежному виконанні умов договору, в сенсі конструкції п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК, не має значення для вирішення питання про розірвання такого договору. В даному випадку треба довести факт такого невиконання або неналежного виконання договору. При цьому обов`язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, з огляду на презумпцію вини відповідача у форматі цивільного судочинства, у відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 76 ЦПК України покладається саме на відповідача, який надає це утримання.

З урахуванням встановлених обставин справи, позиції відповідача, який фактично підтвердив факт не виконання своїх зобов`язань за Договором довічного утримакння з липня 2023 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо розірвання договору є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Таким чином, за ОСОБА_1 слід визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 , скасувавши її обтяження, зареєстроване 04.04.2023 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С. на підставі зазначеного договору за реєстровим номером 49803924.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Суд не погоджується з доводами відповідача, що вказаний спір є немайновим, з урахуванням чого позивачем надмірно сплачений судовий збір у розмірі 8797,40грн.

Так, заявлена ОСОБА_1 вимога про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , є вимогою майнового характеру.

Згідно ч. 1, п.п.1, 2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як було зазначено вище, вартість спірної квартири, відповідно до умов договору була узгоджена у розмірі 981 500 грн. та саме вказана сума і становить ціну позову.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна правова норма викладена в ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір".

З урахуванням визнання відповідачем позову на стадії підготовчого провадження та подання представником заяви про повернення частини сплаченого судового збору позивачу, відповідно до визначених норм процесуального закону, суд вважає за необхіднеприйняти рішення про повернення ОСОБА_1 п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого за квитанцією №9323-8401-7349-5752 від 13.11.2023 року у розмірі 4907,50 грн..

Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 4905,50 грн..

Керуючись ст.ст. 200, 206, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 04.04.2023 року та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївького міського нотаріального округу Димовим О.С. за реєстровим номером 675 - розірвати.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Скасувати обтяження - заборону на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване 04.04.2023 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С., на підставі Договору довічного утримання №675 від 04.04.2023 року, за реєстровим номером 49803924.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 4905,50 грн.

Зобов`язати фінансовий орган - Головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області повернути ОСОБА_1 сплачений за квитанцією № 9323-8401-7349-5752 від 13.11.2023 року судовий збір у розмірі 4907,50 (чотири тисячі дев`ятсот сім гривень п`ятдесят копійок)

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 , місе проживання АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 16.02.2024 року.

Головуючий суддя: І.О. Притуляк