Справа № 333/3949/22
Провадження № 2/333/126/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого-судді Кулик В.Б., за участю секретаря судового засідання Майсак А.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Мельнікової А.В., представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, -

В С Т А Н О В И В:

07.09.2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Запорізької міської ради, в якому просить визнати за нею право власності на 3/5 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка - ОСОБА_3 . В обґрунтування позову зазначено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_3 3/5 частини будинку АДРЕСА_1 , в якому вона зареєстрована, та постійно мешкає, на праві власності належить дядькові покійного чоловіка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Народного суду Комунарського району м. Запоріжжя від 13.06.1980 року. В даному будинку родина ОСОБА_5 отримала право на реєстрацію та проживання згідно з довіреністю дядька покійного чоловіка - ОСОБА_4 . Після смерті чоловіка ОСОБА_3 , позивач звернулась до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, однак постановою нотаріуса від 01.09.2018 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/5 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тому що вищевказані частки житлового будинку спадкодавцю ( ОСОБА_3 ) не належать, а отже, до складу спадкової маси не входять. Крім ОСОБА_1 є інші спадкоємці, передбачені ст. 1261 ЦК України - сини спадкодавця: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які відмовились від прийняття спадщини на користь позивача. Згідно з інвентарною справою на спірний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , домоволодіння за вказаною адресою у 1953 році було зареєстровано за ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . Відповідно до рішення суду по справі № 2-759 від 13.06.1980 року встановлено, що за ОСОБА_4 було визнано право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9 на 3/5 частин будинку АДРЕСА_1 . Згідно з описовою частиною рішення суду ОСОБА_4 поселив у домоволодіння свого племінника ОСОБА_3 , в подальшому також планував проживати у будинку. Допитаний як свідок у даній справі ОСОБА_3 підтвердив, що оселився у житловому будинку після смерті ОСОБА_9 з дозволу ОСОБА_4 . Із відповідних заяв, що містяться в інвентарній справі, слідує, що ОСОБА_4 здійснював повноваження власника щодо вказаного майна, при цьому згідно з довіреністю частину своїх повноважень делегував покійному чоловіку ОСОБА_3 . Згідно із записом акту про смерть № 920 від 13.11.1996 року громадянин ОСОБА_10 (помітка - без постійного місця реєстрації ) помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Сальськ, Ростовської області, російської федерації від гострого переохолодження організму. Інших даних щодо більш детальної ідентифікації особи померлого не міститься. З метою вирішення питань, пов`язаних із отриманням спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_3 , позивач звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із заявою, в якій просила оголосити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлим. Рішенням Комунарського районного суду від 15.09.2021 року ОСОБА_4 визнано померлим. Рішення суду набуло законної чинності. На підставі даного рішення суду Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 11.11.2021 року видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 гр. ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що складено відповідний актовий запис № 06. Згідно з актом з місця проживання від 03.08.2018 року зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровані у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 мешкає у будинку з 1979 року і по теперішній час, ОСОБА_6 (син позивача) мешкає у будинку з 1980 року і по теперішній час, ОСОБА_7 (син позивача) мешкає у будинку з 1986 року і по теперішній час. В даному будинку також мешкав та був зареєстрований з 1979 року ОСОБА_3 (чоловік позивача), який був знятий 11.07.2016 року з реєстрації в будинку у зв`язку зі смертю. Враховуючи зазначене, позивач просить суд визнати за нею право власності 3/5 частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_3 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2022 року справу №333/3949/22 передано на розгляд судді Кулик В.Б.

09.09.2022 року суддею винесено ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку загального позовного провадження, витребувано з Шостої Запорізької державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 435 за 2016 рік після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

08.11.2022 року до суду надійшов відзив Запорізької міської ради на позов. Заперечення проти позову мають такий зміст. Позивачем до позову не надано жодної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: будинку АДРЕСА_1 , для того, щоб дійсно встановити, що спадкодавець - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , набув у встановленому законом порядку права власності на 3/5 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Якщо за життя спадкоємець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. В постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 01.09.2018 року державного нотаріуса Дмитрієвої Н.В. вказано, що на її запит ТОВ «ЗМБТІ» надало копії документів, що посвідчують право власності на 3/5 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з якими частка житлового будинку спадкодавцю - ОСОБА_3 не належить, а отже, до складу спадкової маси не входить. ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_4 - дядько покійного спадкодавця, тому саме до ТОВ «ЗМБТІ» нотаріус зробив запит, оскільки саме до 2013 року реєстрацією права власності займалось ЗМБТІ. Отже, у спадкодавця - ОСОБА_3 не виникло будь-яких прав на вказане майно і у позивача також не виникає права на спадкування зазначеного майна. Рішенням Народного суду Комунарського району м. Запоріжжя від 13.06.1980 року № 2 -759 ОСОБА_4 поселив в своє спадкове майно свого племінника ОСОБА_3 , і останній мав право тільки на проживання, але невідомо чи мав він право спадкування після ОСОБА_4 , чи звертався до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. До позову не надано жодних документів, які б свідчили про успадкування ОСОБА_3 спірної частки житлового будинку. Просять у задоволенні позову з цих підстав відмовити.

22.11.2022 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. У відповіді викладені обставини і зміст позову. Також зазначено, що відповідач посилається на відсутність реєстрації права власності у оголошеного померлим спадкодавця ОСОБА_4 , проте згідно з нормами закону обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності з 12.03.2011 року, передбачається певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження. До таких об`єктів було віднесено індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські будівлі і споруди, збудовані у період з 05.08.1992 року до 12.03.2011 року. Тобто, споруди, збудовані у період до 05.08.1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Просить позов задовольнити.

16.03.2023 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, витребувано з Шостої Запорізької державної нотаріальної контори копію спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_9 , яка є матір`ю ОСОБА_4 та копію спадкової справи № 435 за 2016 рік після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

13.06.2023 року ухвалою суду витребувано від Запорізького обласного державного нотаріального архіву копію спадкової справи після померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Мельнікова А.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача - Запорізької міської ради в судовому засіданні проти позову заперечувала, підтримала свої пояснення, викладені у відзиві на позов, просила відмовити у визнанні права власності в порядку спадкування за законом, так як спірне майно не входить до спадкової маси.

Представник третьої особи - Шостої Запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, до канцелярії суду надано заяву про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори, задоволення позовних вимог залишає на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали копій спадкових справ, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_11 30.09.1978 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим Тарасівською сільською Радою Пологівського району Запорізької області актовий запис № 23 (а.с. 20).

Від шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають двох синів - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 62- 63).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16.06.2016 року серії НОМЕР_3 , виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 4236 (а.с. 14).

На момент смерті ОСОБА_3 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

У довідці № 04-21/3/53 Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований один з 03.10.2000 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 61).

За заявою ОСОБА_1 у нотаріальній конторі була заведена спадкова справа № 435 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

ОСОБА_6 звернувся 10.08.2016 року із заявою до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою зареєстрованою за № 1043 спадкова справа № 435/2016 про відмову у прийнятті належної йому спадщини, на користь позивача.

ОСОБА_7 звернувся 13.08.2016 року із заявою до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою зареєстрованою за № 1060 спадкова справа № 435/2016 про відмову у прийнятті належної йому спадщини, на користь позивача.

Державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвою Н.П. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 1799/02-31 від 01.09.2018 року. У постанові вказано, що на її запит ТОВ «ЗМБТІ» надало копії документів, що посвідчують право власності на 3/5 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з якими частка житлового будинку спадкодавцю - ОСОБА_3 не належить, а отже, до складу спадкової маси не входить (а.с. 19).

Згідно з копією інвентарної справи на спірний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Домоволодіння за вказаною адресою у 1953 році було зареєстровано за ОСОБА_8 і ОСОБА_9 (мати ОСОБА_4 ) (а.с. 23-56).

Свою частку домоволодіння ОСОБА_9 заповіла своєму синові - ОСОБА_4 (а.с. 57).

Власником 3/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 є дядько покійного чоловіка позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Народного суду Комунарського району м. Запоріжжя від 13.06.1980 року (а.с. 9).

ОСОБА_4 склав довіреність на ім`я свого племінника - ОСОБА_3 , на підставі якої останній мав право оформити домову книгу на ім`я свого дядька, зареєструвати свою родину і мешкати у домоволодінні свого дядька (а.с. 21).

Згідно із записом акту про смерть № 920 від 13.11.1996 року громадянин ОСОБА_10 (помітка - без постійного місця реєстрації ) помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Сальськ, Ростовської області, російської федерації від гострого переохолодження організму. Інших даних щодо більш детальної ідентифікації особи померлого не міститься.

Рішенням Комунарського районного суду від 15.09.2021 року ОСОБА_4 визнано померлим (а.с. 65-66). На підставі даного рішення суду Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 11.11.2021 року видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що складено відповідний актовий запис № 06.

Згідно з Інформаційної довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 75646577 від 01.02.2024 року, після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформація щодо заведеної спадкової справи відсутня (а.с. 67, 68).

За змістом положень ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього кодексу).

Частиною першою ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України).

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до предмету судового розгляду в даній справі належать відносини, щодо переходу від спадкодавця до спадкоємців майнових прав на спадкове майно.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 встановлено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. При розгляді справ про спадкування спадкоємець має право звернутися в суд з заявами про встановлення фактів, які перешкоджають прийняти спадщину, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, ст. 66 Закону України «Про нотаріат», п. 4.1. Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», майно переходить за правом спадкування до спадкоємців, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини виключно на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини ) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п.п. 4.14., 4.15. наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

У статті 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права 5 порядку, встановленому законом.

Відповідно до правових позицій, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-75370/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядком.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Отже, якщо померлий, ОСОБА_3 , не набув у встановленому законом порядку право власності на 3/5 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , то це майно не може відноситись до спадкової маси.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Позивач зазначила в позові, що її чоловік ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та вважає, що відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який на підставі ст. 1261 та ст. 1266 ЦК України прийняв спадщину на спадкове майно свого дядька. Однак, це не відповідає дійсності, оскільки на підставі рішення Народного суду Комунарського району м. Запоріжжя від 13.06.1980 року ОСОБА_4 є власником 3/5 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . До суду не надано доказу того, що її чоловік ОСОБА_3 отримав спадщину після свого померлого дядька (спірну частину жилого будинку) чи хоча б звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім того, ОСОБА_4 навіть не мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , на час своєї смерті, тобто і фактично спадщину ОСОБА_3 на частину будинку також не отримав.

Позивач просить визнати за нею право власності на 3/5 частки житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, при цьому позивач не довела факту набуття такого права також після смерті ОСОБА_4 , який є дядьком її померлого чоловіка. Стороною позивача не доведено в судовому засіданні та не надано суду таких доказів, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Принцип змагальності згідно з ст. 12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Керуючись, ст. 12, 76, 81, 95, 263, 265, 354-355 ЦПК України, ст. 1216-1218, 1222, 1241, 1258-1261 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 19 лютого 2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик