ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1407/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Шаповалової К.В.

за участі секретаря судового засідання Давидюк В.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 5а у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про встановлення факту спільного проживання та визнання права на спадкування,

В С Т А Н О В И В:

22 вересня 2023 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до КМР про встановлення факту спільного проживання та визнання права на спадкування

Позовна заява обґрунтована наступним. У 1981 році ОСОБА_1 познайомився з ОСОБА_3 та в подальшому вони стали друзями. Через деякий час ОСОБА_3 переїхав до м. Саратов та згодом прийняв російське громадянство, дружні стосунки між позивачем та ОСОБА_3 зберігалися. У 2005 році ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_1 з проханням допомагати та підтримувати його батьків, які були особами похилого віку. У 2014 році ОСОБА_3 помер, після цього позивач перейняв на себе всі зобов`язання по догляду та забезпеченню батьків товариша. У 2014 році помер батько ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , а ОСОБА_1 , на прохання ОСОБА_5 - дружини померлого та матері ОСОБА_3 , починає проживати разом з нею та доглядати за нею. ОСОБА_5 мала намір скласти заповіт на ОСОБА_1 та заповісти йому своє майно, зокрема і квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , однак не встигла, оскільки раптово захворіла на короновірусну хворобу та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Усі питання щодо організації та фінансування поховання ОСОБА_1 взяв на себе. Наразі позивач просить суд встановити факт його спільного проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а також визнати за ним право на спадкування за законом четвертої черги на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 вересня 2023 року цивільну справу № 753/17206/23 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 26 вересня 2023 року.

11 жовтня 2023 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання позивача.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 08 листопада 2023 року на 10:00 год.

06 листопада 2023 року до суду надійшов відзив, у якому представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та проводити розгляд справи за його відсутності.

У підготовчому засіданні 8 листопада 2023 року було задоволено клопотання представника позивача про приєднання до матеріалів справи доказів -постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій та задоволено клопотання про виклик свідка.

Підготовче засідання призначене 08 листопада 2023 року було відкладено на 19 грудня 2023 року на 14:30 год для надання можливості представнику позивача ознайомитись із відзивом на позовну заяву.

Ухвалою суду від 19 грудня 2023 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 8 лютого 2024 року.

У судове засідання 8 лютого 2024 року з`явився позивач та його представник. Представник відповідача не з`явився, враховуючи поданий відповідачем відзив на позовну заяву, а також заяву про розгляд справи у відсутність представника КМР, заслухавши думку позивача та його представника, суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, вказав, що за домовленістю із товаришем доглядав за його батьками (батьком і матір`ю), а після смерті ОСОБА_4 (батька товариша), продовжував доглядати за ОСОБА_5 . Вирішував усі побутові питання, сплачував комунальні послуги, займався дрібним побутовим ремонтом, купляв продукти, возив до лікарів, а коли вона померла також займався організацією та проведенням поховання.

Представник позивача також підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити їх, встановити факт проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_5 однією сім`єю протягом 5 років до смерті останньої та визнати за ним право на спадкування за законом 4 черги.

Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до матеріалів справи докази, заслухавши пояснення позивача та його представника, врахувавши доводи представника відповідача, заслухавши показання свідка, доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 5 листопада 1983 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, видане відділом РАГС Київського райвиконкому м. Донецька серії НОМЕР_1 (а.с. 11).

Як зазначив позивач, у вказаній родині було двоє синів: ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (товариш по службі позивача).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьк, Україна (а.с. 12).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Саратов, Російська Федерація (а.с. 13).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_4 (батько ОСОБА_6 та ОСОБА_3 ) помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Києві (а.с. 14).

Згідно із довідкою про причини смерті ОСОБА_4 помер через серцево-судинну недостатність, ішемічна хвороба серці (а.с 15). Свідоцтво про поховання було видано на ім`я ОСОБА_5 (а.с. 16).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 4 квітня 2018 року ОСОБА_5 є пережившою дружиною ОСОБА_4 та їй належить частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу. Спільне сумісне майно подружжя складається з квартири АДРЕСА_2 , яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11 березня 1999 року (а.с. 21).

Згідно із копією свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємцем є його дружина ОСОБА_5 спадщина, на яку видано свідоцтво складається з частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . З довідки про причину смерті вбачається, що ОСОБА_5 померла від коронавірусної хвороби (а.с. 17-18).

Довідка на поховання ОСОБА_5 видана на ім`я ОСОБА_1 , який здійснив поховання померлої (а.с. 19).

20 вересня 2023 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 , оскільки ОСОБА_1 не надано документи, які підтверджують родинні стосунки між ним та ОСОБА_5 або документи, що підтверджують факт проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше 5 років до часу відкриття спадщини (а.с. 121).

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності ЦК (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7).

Визначальним в даному випадку є доведення належними, допустимими і достатніми доказами факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю (спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків) не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

На підтвердження факту проживання позивача ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_5 однією сім`єю протягом 5 років до смерті ОСОБА_5 до позовної заяви долучено квитанції про сплату комунальних послуг за квартирою АДРЕСА_2 з 2020 по 2023 роки та нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_7 . Крім того, за клопотанням представника позивача у судовому засіданні 8 лютого 2024 року як свідка було допитано ОСОБА_8 .

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказав, що долучені до справи докази не підтверджують факт проживання позивача із спадкодавцем саме однією сім`єю, частина із долучених квитанції стосується періоду після смерті спадкодавця, а отже не може братись до уваги судом як належним доказ, а долучені копії свідоцтв про смерть членів родини « ОСОБА_4 » не підтверджують факт проживання позивача із спадкодавцем.

Згідно із частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_8 вказав, що він був сусідом ОСОБА_5 , проживає у АДРЕСА_3 з 2008 року. Вказав, що позивача знає приблизно з 2012 року, ОСОБА_1 часто приходив до родини « ОСОБА_4 », бо був товаришем їх сина ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_4 він (свідок) майже щодня бачив позивача. Він допомагав ОСОБА_5 по квартирі, займався дрібними побутовими питаннями, купляв продукти, сплачував за комунальні послуги, допомагав замінювати вікна у будинку, коли їх вибило після ракетної атаки російської федерації. Сказав, що був у квартирі ОСОБА_5 , після смерті чоловіка та до своєї смерті вона проживала одна, чужих речей у її квартирі він не бачив та й не роздивлявся.

У судовому засіданні позивач не заперечував той факт, що він не проживав разом із ОСОБА_5 , він має родину (дружину, дитину), з яким проживає за адресою: АДРЕСА_4 . Факт не проживання позивача разом із ОСОБА_5 до моменту її смерті також підтвердив свідок ОСОБА_8 .

Крім того, позивачем та його представником не було доведено, а судом не було встановлено під час розгляду справи, що позивач вів із ОСОБА_5 спільне господарство, вони мали спільні витрати, купляли майно, мали взаємні права та обов`язки.

Надані копії квитанцій про оплату комунальних послуг за місцем проживання спадкодавця ОСОБА_5 , зокрема за період з 2020 року по листопад 2022 року не свідчать про факт спільного проживання позивача із спадкодавцем, тим більше щонайменше 5 років до її смерті.

Долучена до позовної заяви нотаріально посвідчена заява ОСОБА_7 , в якій вона зазначає, що була сусідкою родини " ОСОБА_4 ", добре знає позивача ОСОБА_1 , який доглядав та піклувався за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та після смерті ОСОБА_4 . ОСОБА_1 почав проживати із ОСОБА_5 та проводити разом майже всі свята, не є належним та достатнім доказом для підтвердження факт спільного проживання позивача із ОСОБА_5 , оскільки це єдиний по суті доказ вказаного. В той же час свідок ОСОБА_8 , допитаний безпосередньо судом, вказав, що ОСОБА_5 після смерті чоловіка та до своєї смерті проживала сама, а позивач часто приходив та допомагав їй по дому та господарству.

Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 200/17947/16 такого порядку надання показань свідків як надання їх у нгтаріальній конторі та посвідчення такої заяви нотаріусом, цивільно-процесуальним законодавством не передбачено.

Зокрема, у статтях ЦПК встановлено спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає їх виклик у судове засідання з наданням права задати їм питання усім учасникам справи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 67 ЦПК свідок зобов`язаний з`явитися до суду за викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин.

У разі неможливості прибуття до суду та участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції за викликом суду свідок зобов`язаний завчасно повідомити про це суд.

Надання показань свідків шляхом посвідчення нотаріусом не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи ставити питання свідкам стосовно обставин справи.

Під час розгляду справи фактично позивачем та його представником доводився факт догляду ОСОБА_1 за спадкоємцем ОСОБА_5 до моменту її смерті та його допомога по домашньому господарству (сплата комунальних послуг, ймовірно купівля продуктів, ліків, враховуючи покази свідка ОСОБА_8 , вирішення питання поховання), проте факт постійного догляду не свідчить про проживання позивача та ОСОБА_5 саме однією сім`єю, в розумінні статті 3 СК України.

Відповідно до частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною третьою статті 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (стаття 76 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частин другої, третьої статті 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Отже, надані позивачем документи, достатньо і достовірно не підтверджують факт проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю, а саме: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків протягом не менше 5 років до дня відкриття спадщини (з листопада 2017 року до 2 листопада 2022 року)

Оскільки належних, допустимих і достатніх доказів про проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_5 однією сім`єю та на підтвердження спільного проживання, пов`язаності спільним побутом, наявності взаємних прав та обов`язків протягом не менше 5 років до відкриття спадщини позивачем не надано, у суду відсутні підстави для визнання такого факту доведеним.

Відсутність підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю унеможливлює визнання позивача спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_5 , оскільки ці вимоги є похідними від вимог про встановлення факту проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем.

Розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, відповідно до статті 11 ЦПК України, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76-80, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Київської міської ради про встановлення факту спільного проживання та визнання права на спадкування - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 19 лютого 2024 року.

Суддя К.В. Шаповалова