ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/821/281/24Головуючий по 1 інстанції
Справа № 712/2519/21 Категорія: 312000000 Токова С.Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Сіренка Ю.В., Карпенко О.В., Василенко Л.І.,

секретар: Новицька Н.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідачі Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Андрейків Інна Володимирівна;

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 вересня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Андрейків Інни Володимирівни про захист прав споживачів шляхом визнання частково недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до АТ КБ «Правекс-Банк», ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Андрейків І.В. про захист прав споживачів шляхом визнання частково недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Позов мотивовано тим, що 30 січня 2007 року між нею та АКБ «Правекс-Банк» , правонаступником якого є АТ КБ «Правекс-Банк» було укладено кредитний договір згідно з умовами якого банк зобов`язався надати кредит для купівлі позивачем з автосалону автомобіля. Цього ж дня було укладено договір застави транспортного засобу № 839- 001/07Р, зареєстровано в реєстрі за № 681.

11 листопада 2019 року з матеріалів завершених виконавчих проваджень позивачці стало відомо про наявність в них витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 60732524 від 11 липня 2019 року, який містив інформацію про внесення 30 червня 2017 року приватним нотаріусом як державним реєстратором Київського міського нотаріального округу Андрейків І. В. запису без номеру у реєстр обтяження рухомого майна відносно транспортного засобу марки Dacia, модель Logan 1,4. реєстраційний № НОМЕР_1 , який належить їй на праві приватної власності та перебував з 2007 року по 2017 рік в заставі у ПАТ КБ «Правекс-Банк». Підставою внесення вказаного запису для нотаріуса зазначено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, серія та номер: 492,493, виданий 31 травня 2017 року, та вказано про зміну обтяжувача з АКБ « Правекс-Банк» на ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія». Банком їй не надсилалися документи із повідомленням про наміри продати третім особам право вимоги за указаним вище споживчим договором та договором застави. Більш того, Банк на той час не був стягувачем, оскільки остаточних рішень судів на користь Банку не було. ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» не мало і не має жодного юридичного права на укладання із банком Договору купівлі-продажу прав вимоги за споживчими кредитними договорами.

Відтак, позивачка просила суд:

- визнати частково недійсним Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами б/н, серія та номер: 492,493, виданий 31 травня 2017 року, укладений між АТ КБ «Правекс-Банк» і ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» в частині купівлі-продажу права вимоги за кредитним договором № 839-001/07Р від 30 січня 2007 року, наданим з метою своєчасної оплати вартості автомобіля, що купувався за Договором № СДЧ-04/07 купівлі-продажу автомобіля від 25 січня 2007 року та за договором застави транспортного засобу № 839-001 /07Р від 30 січня 2007 року, зареєстровано в реєстрі за № 681, що були укладені між ОСОБА_1 та АКБ «Правекс-Банк»;

- скасувати запис державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Андрейків І. В. б/н від 30 червня 2017 року про зміну обтяжувача з АКБ «Правекс-Банк» на ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія».

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції вказав, що позивачем не доведено, що оспорюваним договором було порушено її права. Натомість, як вбачається, оспорюваний договір передбачає лише заміну кредитора у зобов`язанні, не припиняє самого зобов`язання, а тільки приводить до вибуття однієї зі його сторін.

Позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки такий укладено в порядку на умовах, визначених чинним законодавством: первісний кредитор у зобов`язанні замінений внаслідок передання ним своїх прав особі за правочином (відступлення права вимоги) відповідно до вимог ЦК України, сторонами дотримано письмової форми правочину; при укладенні правочину сторонами не порушено інтереси третіх осіб; в момент вчинення правочину сторонами дотримано вимог, які встановлені в ЦК України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 вересня 2022 року та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначала, що судом першої інстанції допущено процесуальні порушення під час розгляду справи, а саме: ОСОБА_1 не надходило жодних судових повісток за період з 22 травня 2021 року, що унеможливило доступ до правосуддя; відзив ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подано з пропущенням строку для його подання; клопотання про поновлення строку для подання відзиву суду не надано; у відзиві не обґрунтовано поважність причин пропуску процесуального строку; ухвала про поновлення такого процесуального строку Товариству судом не постановлялась; судом було прийнято відзив Товариства та його текст покладено в основу оскаржуваного рішення; судом не досліджено та не відображено у оскаржуваному рішенні надані позивачем належні докази недійсності Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами; судом не застосовано та не наведено посилань на висновки вищих судів у подібних правовідносинах.

Скаржниця зазначала, що оспорюваний договір купівлі-продажу права вимоги за кредитними договорами є договором факторингу, оскільки його вчинення відбулось шляхом дисконтування у вигляді різниці між номінальною вартістю, зазначеною у ч. (а) ст. 3 Договору в розмірі 754337 доларів США як винагорода за продаж (відступлення) продавцем покупцеві права вимоги та її сплаченою вартістю в розмірі 561064,51 грн, про що свідчить платіжне доручення № 2370441 від 31 травня 2017 року, яке є належним та допустимим доказом на користь позивача.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що суд повинен постановити окрему ухвалу за результатами виявлених порушень у господарській діяльності, що було виявлено та підтверджено позивачем під час розгляду даної справи.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 вересня 2022 року без змін.

Не погоджуючись з постановою Черкаського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просила постанову апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 07 грудня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Постанову Черкаського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року скасовано і передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Мотивуючи прийняте судове рішення, суд касаційної інстанції зазначив, що у справі, що переглядається:

- в ухвалі Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 березня 2021 року: призначено справу до розгляду з повідомленням сторін;

- у клопотанні позивачка просила здійснювати розгляд справи 22 червня 2021 без її участі (а.с. 101);

- 22 лютого 2022 року позивачка подала заяву, в якій просила повідомити про дату наступного судового засідання (а.с. 112 - 117);

- в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції позивач зазначала, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи (а.с. 174 - 184);

- у постанові апеляційного суду цей аргумент апеляційної скарги не спростовано;

- аналіз матеріалів справи свідчить, що повістку про виклик в судове засідання суду першої інстанції 20 вересня 2022 року позивачу не направлялося (а.с. 103-167).

- при залишенні без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Андрейків Інни Володимирівни про захист прав споживачів шляхом визнання частково недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, прийнято до свого провадження.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Із матеріалів справи судом встановлено, що 30 січня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «Правекс-Банк» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит для придбання автомобіля у розмірі 10 590 доларів США зі сплатою 11,99 % річних з кінцевим терміном повернення до 30 січня 2014 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань між АКБ «Правекс-Банк» і ОСОБА_1 30 січня 2007 року укладено договір застави, відповідно до умов якого вона передала в заставу банку автомобіль Dacia Logan.

У липні 2015 року у зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, Банк звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 10540,35 доларів США, що станом на 04 червня 2015 року становить 221 410 грн 17 коп., та 166 336 грн 17 коп., та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» судовий збір в сумі 3 654 грн 00 коп.».

Додатковим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 листопада 2016 року у справі № 712/8159/15-ц в зустрічному позові ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Правекс-Банк» про визнання кредитного договору та договору застави недійсними - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 27 січня 2021 року рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13 вересня 2016 року в незміненій частині та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2019 року в частині вирішення первісних позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, пені, нарахованої за несвоєчасне погашення кредиту, та пені, нарахованої за несвоєчасне погашення процентів, скасовано, прийнято у цій частині нове рішення.

У задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, пені, нарахованої за несвоєчасне погашення кредиту, та пені, нарахованої за несвоєчасне погашення процентів, відмовлено.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13 вересня 2016 року в незміненій частині та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2019 року в частині вирішення первісних позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6 913 доларів США залишено без змін.

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 24 листопада 2016 року закрито.

31 травня 2017 року між ПАТ КБ «Правекс Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрейків І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 492, 493.

Відповідно до умов вказаного Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 2, відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 2 від 31 травня 2017 року під порядковим номером 467 зазначено Кредитний договір №839-001/07Р від 30 січня 2007 року, укладений з ОСОБА_1

19.11.2013 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг було видано свідоцтво серії ФК № 435 про реєстрацію ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» як фінансової установи (т. 1 а.с. 78).

Згідно з додатком до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ФК № 435, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» може здійснювати такі види фінансових послуг без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства: надання гарантій; надання поручительств; надання позик; факторинг; фінансовий лізинг; надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів (т. 1 а.с. 79).

З Єдиного державного реєстру судових рішень, на якому розміщена інформація, яка є загальнодоступною, за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/92282624 вбачається, що постановою Київського апеляційного суду від 13.10.2020 у справі № 761/6124/19 ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» зареєстроване як фінансова установа 19 листопада 2013 року. Відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 11 травня 2017 року № 1592 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме на надання послуг з факторингу.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09.06.2020 № 1255, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було анульовано ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме, зокрема, на надання послуг з факторингу, видану згідно з розпорядженням Нацкомфінпослуг від 11.05.2017 № 1592 (т. 1 а.с. 35).

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по суті, не звернув увагу на таке.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини шоста, сьома статті 128 ЦПК України).

Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (частина одинадцята статті 128 ЦПК України).

Подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності не виключає необхідності повідомляти його про дату, час і місце судового засідання (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року в справі № 360/375/18 (провадження № 61-1018св19).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачкою 22.06.2021 було подано до суду першої інстанції заяву про проведення судового засідання, яке призначене на 22.06.2021 на 11 год 00 хв, без її участі (т. 1 а.с. 101).

22.06.2021 фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося (т. 1 а.с. 102).

Наступне судове засідання було призначене на 20.09.2021 на 09 год 00 хв. Інформація про те, чи відбулося судове засідання, призначене на 20.09.2021, у матеріалах справи відсутня. Дата наступного судового засідання визначеною не була.

02.02.2022 на адресу Соснівського районного суду м. Черкаси від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій остання просила, зокрема, повідомити її про дату наступного судового засідання.

Відповідно до довідки від 20.09.2023, складеної секретарем судового засідання, у зв`язку з тим, що 20.09.2023 в судове засідання сторони не з`явилися, фіксування технічними засобами по даній справі не здійснювалося.

Однак, колегією суддів встановлено, що відомостей про те, що судом було повідомлено сторін, у тому числі, позивачку, про судове засідання, призначене на 20.09.2022, матеріали справи не містять.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 18.04.2022 у справі № 522/18010/18.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що оскільки судом першої інстанції допущено грубе процесуальне порушення, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.09.2022 слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Розглядаючи даний спір по суті, апеляційний суд бере до уваги наступне.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (пункт 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18).

Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору властиві як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (пункт 51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18).

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (пункт 57 постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2023 року у справі № 206/4841/20 (провадження № 14-55цс22) не вбачала підстав для відступу від висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21).

У постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21) (провадження № 12-42гс22) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «правочин який не відповідає ознакам, притаманним договору факторингу, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106). При цьому, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші умови договору притаманні як договору відступлення права вимоги, так і договору факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату, тобто позики або кредиту) попередньому кредитору, відсутні і підстави вважати такий правочин договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги».

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено, що між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» 31 травня 2017 року укладено договір факторингу.

Посилання скаржниці на те, що оспорюваний договір купівлі-продажу права вимоги за кредитними договорами є договором факторингу, оскільки його вчинення відбулось шляхом дисконтування у вигляді різниці між номінальною вартістю, зазначеною у ч. (а) ст. 3 Договору в розмірі 754337 доларів США як винагорода за продаж (відступлення) продавцем покупцеві права вимоги та її сплаченою вартістю в розмірі 561064,51 грн, про що свідчить платіжне доручення № 2370441 від 31 травня 2017 року, спростовуються матеріалами справи та умовами оскаржуваного договору.

Відповідно до пункту 3 (а) Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 31 травня 2017 року винагорода за продаж (відступлення) продавцем покупцеві прав вимоги за кредитами відповідно до цього договору становить гривневий еквівалент 754377 доларів США (Ціна купівлі). У дату перед підписанням продавець повідомив покупцеві, що отримані суми, одержані продавцем у період між датою обчислення (не включно) та датою перед підписанням (не включно) складає 223799,14 доларів США.

Загальна остаточна ціна купівлі прав вимоги за кредитами була розрахована за наступною формулою: Загальна остаточна ціна купівлі Ціна купівлі мінус Отримані суми, одержані продавцем за будь-яким та всіма правами вимоги за кредитами у період між датою обчислення (не включно) та датою перед підписанням (не включно) та буде в подальшому скоригована з урахуванням суми коригування відповідно до п. 4.8 нижче.

На підставі наведених вище розрахунків загальна остаточна ціна купівлі становить гривневий еквівалент 530577,86 доларів США (а.с. 26-27).

Отже, згідно із умовами оскаржуваного договору загальна остаточна ціна купівлі прав вимоги становить гривневий еквівалент 530577,86 доларів США, а не 754377, як вказує ОСОБА_1 .

У матеріалах справи міститься копія платіжного доручення № 2370441 від 31 травня 2017 року, згідно із яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» сплатило ПАТ КБ «Правекс-Банк» 561064,51 грн, призначення платежу вказано: оплата початкових витрат на стягнення п. 1.1 договору, зг.дог.куп.-прод.прав вимоги за кредитами № 2 від 31.05.2017 р. Без ПДВ (т. 1 а.с. 118).

У пункті 1.1 Договору вказано, що «Початкові витрати на стягнення» означає суму прямих видатків та витрат, понесених продавцем у зв`язку з отриманими сумами з дати обчислення (не включно) до 12 квітня 2017 року (включно), що становить 561064,51 грн (а.с. 23). Тобто надана копія платіжного доручення не є доказом сплати ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» загальної остаточної ціни купівлі, визначеної у пункті 3 оскаржуваного Договору.

З огляду на викладене матеріали справи не містять та позивачем не надано належних доказів укладення договору факторингу, а не договору відступлення прав вимоги.

Крім того, як вбачається з самого Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 2 від 31.05.2017, а саме п. 2.1 (b) сторони підтвердили свій намір, який полягає в тому, що транзакція, передбачена цим договором, є купівлею-продажем (відступленням), і що до неї застосовуються положення українського законодавства, які регулюють купівлю-продаж (відступлення) прав вимоги (т. 1 а.с. 25).

Оскільки між сторонами укладено договір відступлення права вимоги (цесії), а не договір факторингу, відсутні підстави для визнання недійсним такого договору через відсутність, як зазначала позивачка, у ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» генеральної чи індивідуальної ліцензії для кредитування.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції окремо вважає за необхідне зауважити, що на момент укладення Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 2 від 31.05.2017, укладеного між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», у ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» була наявна ліцензія на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, видана на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 11 травня 2017 року № 1592.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у матеріалах справи відсутні та позивачкою доведені не були.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції при прийнятті рішення були допущені процесуальні порушені, які є безумною підставою для скасування такого рішення, однак, підстави для задоволення позовних вимог відсутні, колегія суддів доходить висновку, що рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.09.2022 слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 вересня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Андрейків Інни Володимирівни про захист прав споживачів шляхом визнання частково недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, скасувати.

Постановити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Андрейків Інни Володимирівни про захист прав споживачів шляхом визнання частково недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Судді Ю.В. Сіренко

О.В. Карпенко

Л.І. Василенко