Справа № 345/5243/23
Провадження № 22-ц/4808/330/24
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 30 листопада 2023 року, ухвалене в складі судді Онушканича В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя у сторін не склалося, разом не проживають, син залишився проживати з матір`ю.

Рішенням суду від 03.11.2011 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначала, що відповідач аліменти не сплачував, має велику заборгованість. На даний час зріс розмір прожиткового мінімуму на дитину, значно зросли ціни на продукти харчування та одяг. Також син вчиться в школі, на що витрачаються додаткові кошти.

Вказувала, що відповідач фізично здоровий, інших осіб на утриманні не має, є військовослужбовцем, може належно матеріально забезпечувати дитину, але не бажає.

Просила змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з твердої грошової суми на 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 30 листопада 2023 року позов задоволено. Змінено спосіб стягнення аліментів та присуджено стягувати із ОСОБА_1 аліменти на користь сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно шляхом їх виплати в інтересах дитини на ім`я стягувача ОСОБА_2 . Стягнення аліментів у зазначеному розмірі розпочати з дня набрання рішенням законної сили і проводити до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист №2-1927/2011, виданий на підставі рішення Калуського міськрайонного суду від 03.11.2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відкликати. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 1073,60 грн. судового збору та на користь ОСОБА_2 1000 грн. витрат за надання правничої допомоги.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що 29.11.2023 року він подав до суду першої інстанції клопотання про зупинення розгляду справи, мотивоване тим, що позов визнає частково і має намір особисто брати участь у справі та доводити свої доводи і міркування щодо розміру аліментів, оскільки з 11.03.2022 року проходить військову службу у Збройних силах України і його заробітна плата становить більше 50000 гривень в місяць, а тому розмір аліментів в 1/8 частині всіх видів його заробітку (доходу) буде достатнім для гармонійного розвитку дитини. В судове засідання не міг прибути через постійну завантаженість по службі. Однак, незважаючи на це, суд першої інстанції відмовив йому у задоволенні такого клопотання та вирішив справу без його участі.

Вважає, що висновки суду щодо відмови у зупиненні провадження у справі суперечать правовій позиції Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 29 серпня 2022 року у справі №461/5209/19, а також постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 18.09.2023 року у справі №345/661/23.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у позові.

Відзив на апеляційну скаргу позивач до суду апеляційної інстанції не подала.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони по справі зареєстрували шлюб 11.03.2010 року (а.с. 4).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 29.06.2011 року (а.с. 5).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 15.10.2012 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 4).

Відповідно до Витягу №400 про зареєстрованих у житловому будинку осіб від 09.10.2023 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований зі своєю матір`ю у будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 03.11.2011 року було ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі по 500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7-9).

Згідно Довідки Долинського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області №29326 від 01.08.2023 року виконавчий лист по вищевказаній справі було пред`явлено до примусового виконання 10.11.2011 року. Станом на 01.08.2023 року наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та становить 112269,50 грн. (а.с. 10).

Встановлено також, що згідно Довідки №1/4191 від 20.11.2023 року, виданої командиром військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 11.03.2022 року, призваний за мобілізацією (а.с. 43).

Тобто відповідач отримує відповідне грошове забезпечення.

За змістом копії відповіді за результатами розгляду звернення Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях №П-679/15.1-28/318 від 04.10.2023 року згідно відповіді Державної фіскальної служби України від 18.07.2023 року боржник ( ОСОБА_1 ) отримує дохід у військовій частині НОМЕР_2 . Однак жодних повідомлень від в/ч НОМЕР_2 на адресу відділу ДВС не надходило. Згідно розрахунку державного виконавця заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.09.2023 року становить 113686,00 грн. (а.с. 47-49).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та визначаючи спосіб їх стягнення у вигляді 1/4 частки від заробітку відповідача, суд першої інстанції вважав, що відповідач отримує відповідне грошове забезпечення як військовослужбовець, позивач правомірно скористалася наданим їй ч. 3 ст. 181 СК України (в редакції Закону №2037-V-ІІІ від 17 травня 2017 року) правом обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей, а така зміна буде відповідати інтересам всіх учасників даних правовідносин та засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком, враховуючи наступне.

Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими способами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у спеціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом в умовах свободи та гідності.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (стаття 6 Конвенції про права дитини).

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 51 Конституції України дитинство являється об`єктом охорони держави.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, у зв`язку з покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення їх розміру.

При цьому, на відміну від зміни розміру аліментів (ст. 192 СК України), визначених за рішенням суду, законом не визначено переліку підстав для зміни способу стягнення аліментів.

Право вимагати заміни способу присудження аліментів може обумовлюватися мінливістю життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення.

При цьому суд повинен враховувати встановлені ч. 2 ст. 182 СК України гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України №6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).

Отже, у спірних правовідносинах підлягають застосуванню не лише норми ст. 192 СК України, але й низка інших норм, які регулюють обов`язок батьків утримувати своїх дітей, зокрема: ст. 181 «Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину», ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі».

В будь-якому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України (в редакції Закону №2037-V-ІІІ від 17 травня 2017 року) право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу.

Позивач ОСОБА_2 скористалася своїм правом, звернувшись в суд із позовом про зміну способу стягнення аліментів шляхом їх присудження у частці від доходу відповідача. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.

Суд першої інстанції врахував, що відповідач перебуває на військовій службі у військовій частині, тому отримує відповідне грошове забезпечення, що також підтверджується долученою ним до апеляційної скарги Довідкою №16/11/21, виданою Військовою частиною НОМЕР_2 09.11.2023 року, згідно якої ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді старший стрілець, і йому з квітня 2023 року по вересень 2023 року нарахована заробітна плата: у квітні 2023 року 51657,98 грн.; у травні 2023 року - 51657,98 грн.; у червні 2023 року 51657,98 грн.; у липні 2023 року 51657,98 грн.; у серпні 2023 року 21657,98 грн.; у квітні 2023 року 51657,98 грн.; у вересні 2023 року 64657,98 грн. Всього нараховано 292947 грн.; середньомісячна заробітна плата складає 48824,65 грн. (а.с. 63).

Отже, місцевий суд на підставі належних та допустимих доказів встановив, що на момент подання позову у цій справі відповідач працевлаштований, є військовослужбовцем, отримує заробітну плату, що свідчить про те, що його матеріальний стан покращився порівняно з тим, який існував на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів у 2011 році. А застосувавши норми матеріального права, що підлягали застосуванню до спірних правовідносин, врахувавши обставини, що мають значення для справи, суд дійшов правильного висновку, що позов ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів підлягає задоволенню.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, про те, що висновки суду щодо відмови у зупиненні провадження у справі є необґрунтованими та суперечать правовій позиції Верховного Суду, вказаній в ухвалі від 29 серпня 2022 року у справі №461/5209/19, а також постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 18.09.2023 року у справі №345/661/23, не заслуговують на увагу, враховуючи таке.

Відповідно до частини другої статті 353 ЦК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Відповідач включив до апеляційної скарги заперечення на ухвалу суду першої інстанції від 30 листопада 2023 року щодо відмови у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у цій справі (а.с. 50-52).

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Випадки, коли суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, визначені у частині першій статті 251 ЦПК України.

Пунктом 2 частини першої вказаної правової норми встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2022 року у справі №456/2541/19.

Суд першої інстанції ухвалою від 30 листопада 2023 року відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у цій справі, мотивуючи тим, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що військове формування, в якому проходить службу відповідач, переведене на воєнний стан або залучене до проведення антитерористичної операції. Суд вважав, що, хоча законодавством чітко й визначено підстави зупинення провадження у справі, проте зупинення провадження призведе до невирішення протягом тривалого часу питання стягнення аліментів, а отже будуть порушені інтереси дитини щодо належного фінансового забезпечення. Також місцевий суд звернув увагу, що клопотання про зупинення провадження у справі відповідач підписав власноручним підписом, що свідчить про те, що 29.11.2023 року, тобто за день до дати судового засідання, він безпосередньо перебував у м. Калуші, що ставить під сумнів його покликання на неможливість явки в судове засідання. Крім того суд встановив, що згідно долученої до клопотання про зупинення провадження у справі довіреності від 22.11.2023 року, відповідач уповноважив ОСОБА_5 представляти його інтереси в усіх судових установах з усіма правами, що надані відповідачу. Тобто має можливість брати участь у розгляді справи через свого представника або особисто в режимі відеоконференції.

Щодо доводів апелянта про те, що позиція місцевого суду суперечить правовій позиції Верховного Суду в ухвалі від 29 серпня 2022 року у справі №461/5209/19, а також постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 18.09.2023 року у справі №345/661/23, то колегія суддів зазначає, що такі є безпідставними, оскільки вказана ухвала Верховного Суду постановлена у справі із іншими обставинами,. У цій справі, на відміну від справи, що розглядалась Верховним Судом, довідка, надана відповідачем, не містить відомостей про те, що військова частина, в якій він проходить військову службу, переведена на воєнний стан і що відповідач виконує бойові завдання у зоні бойових дій. При цьому, Військова частина НОМЕР_2 , в якій відповідач проходить військову службу, розташована у м. Чоп Закарпатської області. Що ж стосується неврахування місцевим судом висновків суду апеляційної інстанції у вищевказаній постанові, то колегія суддів зазначає, що згідно ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Законом не передбачено врахування висновків суду апеляційної інстанції.

Отже, з огляду на зазначене та з урахуванням інтересів дитини, місцевий суд дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для зупинення провадження по справі, а тому ухвала від 30 листопада 2023 року постановлена з дотриманням вимог закону.

Оцінюючи доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що його заробітна плата становить більше 50000 гривень в місяць, тому розмір аліментів в 1/8 частині всіх видів його заробітку (доходу) буде достатнім для гармонійного розвитку дитини, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вказано вище, відповідач надав довідку, якою підтверджується, що його середньомісячна заробітна плата на даний час складає 48824,65 грн. (а.с. 63).

Позивач просила змінити спосіб стягнення аліментів на 1/4 частку від заробітку відповідача.

Так, у ч. 5 ст. 183 СК України вказано, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Аналіз розділу II Наказне провадження ЦПК України підтверджує, що наказне провадження за своєю сутністю призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

З 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць на дітей до 6 років становить 2563 грн., а на дітей віком від 6 до 18 років 3196 грн.

Відповідно до п. 13 постанови КМУ вiд 26.02.93 року №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» утримання алiментiв провадиться з суми заробiтку (доходу) пiсля утримання з цього заробiтку (доходу) податкiв. Мається на увазі усі види утримань: і ПДФО, і військовий збір. Отже, об`єктом для утримання аліментів є «чистий» дохід працівника, визначений для виплати. Однак, відповідач дав тільки дані про свою нараховану заробітну плату, розмір якої після сплати податків буде меншим.

Як встановлено з матеріалів справи у відповідача не має інших утриманців, крім спільного з позивачкою сина.

Твердження відповідача про те, що розмір аліментів в 1/8 частині всіх видів його заробітку (доходу) буде достатнім для гармонійного розвитку дитини, колегія суддів вважає недоведеними. Тим більше, що відповідач не має жодних інших утриманців та у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження обставин щодо стягнення аліментів у меншому розміру, ніж 1/4 частки заробітку відповідача.

Враховуючи те, що предметом цього судового спору є стягнення аліментів на утримання однієї малолітньої дитини, вимоги ст. 182 СК України, стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача відповідатиме вимогам закону щодо визначення розміру аліментів як необхідного та достатнього для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильних висновків суду не спростовують. Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 30 листопада 2023 року без змін.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Згідно пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Положенням частини першої ст. 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому судове рішення у цій справі в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 30 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 19 лютого 2024 року.