ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1257/23 Номер провадження 22-ц/814/943/24Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Александровою Дар`єю Станіславівною,

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 28 вересня 2023 року, постановлене суддею Яковенко Н.Л.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» (далі АТ «Полтавагаз») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

12.04.2023 АТ «Полтавагаз» звернулося в суд із указаним позовом, у якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу станом на 01.04.2023 у розмірі 7 574,83 грн. та 2 684,00 грн. судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем послуг із розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , з якою на підставі статей 633, 634, 641, 642 ЦК України, на невизначений строк, укладено договір розподілу природного газу.

За умовами такого договору оператор ГРМ зобов`язується надати, а споживач прийняти послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Із01.01.2020 розділено оплату за природний газ на оплату за газ, як товар, та оплату за послуги з його розподілу. На 2020 рік річна замовлена потужність визначається, виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік (з 01.10.2018 по 30.09.2019); станом на 2021 рік - виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік (з 01.10.2019 по 30.09.2020); місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток: річної замовленої потужності об`єкта споживача на тариф, встановлений регулятором відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Із підстав неналежного виконання відповідачем зобов`язання зі сплати вартості отриманих послуг, станом на 01.04.2023 утворилася заборгованість у розмірі 7 574,83 грн., яка заявлена позивачем до стягнення.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 28.09.2023 позов АТ «Полтавагаз» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Полтавагаз» заборгованість у розмірі 7 574,83 грн. за надані послуги з розподілу природного газу та судовий збір у розмірі 2 684,00 грн., а всього 10 258,83 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що вимоги позову обґрунтовані належними та допустимими доказами, які не спростовані відповідачем.

Відповідачка, в інтересах якої діє представник - адвокат Александрова Д.С., із рішенням суду першої інстанції не погодилася та подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважає недоведеним належними доказами той факт, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу, який надається позивачем, а також законності здійснення відбору газу оператором ГРМ.

Зазначає, що у справі відсутні докази на підтвердження акцептування відповідачем договору та наголошує, що вона не надавала свої персональні дані та дозволи на їх використання, у тому числі, на внесення в електронні реєстри та утворення «особових рахунків».

Заперечує проти врахування, як належних доказів, наданих позивачем суду копій відомостей контрольного зняття показників лічильника, оскільки невідомим є те, яким чином вони отримані, містять різні підписи споживача - ОСОБА_1 .

Вважає, що присвоєння споживачу персонального ЕІС-коду не підтверджує акцептування договору, яким, на її думку, може бути виключно підписана заява-приєднання, сплата рахунку оператора ГРМ та/або документальне підтверджене споживання природного газу. Наполягає на відсутності таких доказів, що виключає підстави стягнення заборгованості, розрахунок за якою, вважає неналежним, недопустимим і недостовірним доказом.

Зазначає, що Витяг із картки абонента не містить зареєстрованого номеру та дати його складання, підпису уповноваженої особи та не підтверджує факт розподілу газу, а тому не є належним доказом. Тоді як витяг із облікової бази є внутрішнім документом позивача, не є первинним документом і позивач може вносити до нього будь-які зміни.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20.11.2023 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі; закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 24.11.2023.

06.12.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

Наголошує, що акцептування типового договору розподілу природного газу, а отже, і факт приєднання побутового споживача ОСОБА_1 до умов зазначеного договору, відбулося шляхом вчинення нею дій, зокрема, щомісячного споживання різних об`ємів природного газу, що підтверджується зміною показань газового лічильника за адресою споживача по особовому рахунку № НОМЕР_1 та вбачається із розрахунку місячної вартості послуги розподілу природного газу відповідачу. Тоді як отримання від суб`єктів персональних даних письмової згоди на обробку їх персональних даних в процесі споживання такими суб`єктами житлово-комунальних послуг не є обов`язковим.

Зазначає, що документи, які підтверджують правові підстави експлуатації АТ «Полтавагаз» газорозподільчої мережі та законності відбору газу не стосуються предмета доказування у цій справі та під час дії воєнного стану є інформацією з обмеженим доступом.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що із 26.01.2015 ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_2 , що підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майном, витяг №322169530 від 07.02.2023./а.с.15-16/

13.11.2021 та 10.11.2022 проведено контрольне зняття показників лічильника, у тому числі, за адресою: АДРЕСА_1 , із підписами ОСОБА_1 /а.с.17,18/

Згідно картки абонента: ОСОБА_1 , о/р НОМЕР_1 , код ЕІС: 56ХМ26І01040484R, за адресою: АДРЕСА_1 , наявні відомості про нарахування за період із січня 2020 року по березень 2023 року на загальну суму 7 574,83 грн./а.с.11,12/

12.01.2023 датована претензія АТ «Полтавагаз» №1040484 адресована ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розподіл природного газу, яка станом на 01.01.2023 склала 7 045,78 грн., з урахуванням нарахування за січень 2023 року у розмірі 176,35 грн., загальна сума боргу становить 7 222,13 грн., яку необхідно сплатити до 20.01.2023./а.с.13/

Задовольняючи вимоги позову, районний суд виходив із того, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу надання послуг з розподілу природного газу та їх оплати, які регулюються законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про ринок природного газу» та ЦК України. Відтак, установивши факт приєднання відповідача до умов Типового договору розподілу природного газу на підставі отримання послуг з його постачання, районний суд дійшов висновку щодо неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань унаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню згідно заявлених вимог.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги їх не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та довільного тлумачення норм права на свою користь.

Судом першої інстанції правильно установлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу надання послуг з розподілу природного газу та їх оплати, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу» та Цивільним кодексом України.

За змістом статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема послуги з постачання та розподілу природного газу.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг згідно п.1 ч.2 цієї статті - виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.

За змістом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»- індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками.

Договір розподілу природного газу є публічним.

За правилами частин першої, другої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі статтею 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до пункту 1.3. Типового договору розподілу природного газу - фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

При постановленні оскаржуваного рішення районний суд обґрунтовано виходив із того, що відповідач приєдналася до умов Типового договору розподілу природного газу на підставі отримання послуг з його постачання.

Абзацами 4,5 пункту 5 глави 3 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем визначено, що в разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має право подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконано та не надано доказів, що вона, ОСОБА_1 , зверталася із письмовою заявою до оператора ГРМ про припинення розподілу природного газу, відтак, послуги з розподілу природного газу вона отримувала та має сплатити їх вартість згідно розрахунку, який нею не спростований.

Доводи апеляційної скарги про недопустимість доказів, узятих до уваги судом при постановленні оскаржуваного рішення, колегія суддів відхиляє.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розуміння допустимості доказів досягається крізь призму прав, що охороняються законом: допустимим є доказ, отриманий без порушення закону. Недопустимими, відповідно, є докази, отримані з порушенням закону. Недопустимими також є докази, одержані з неправдивих показань свідка, завідомо неправдивого висновку експерта, фальшивих документів або речових доказів, тобто з порушенням процесуального порядку формування засобів доказування. Допустимість доказів характеризується органічним зв`язком процесуальної форми засобів доказування та законності отримання інформації про той чи інший факт, який має значення для справи. Тому одержання доказів з дотриманням порядку, встановленого законом, слід розуміти як відсутність при одержанні доказів порушення норм матеріального права та норм процесуального права, як одночасне дотримання передбачених законом особистих немайнових і майнових прав та процесуальної форми.

Установити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його в судовому засіданні. Недопустимість доказу не є очевидною. Сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу.

Із матеріалів справи убачається та не спростовано відповідачем, що остання є власником квартири та за правилами ст.322 ЦК України несе тягар його утримання, включно із оплатою житлово-комунальних послуг. Доказів звернення до оператора ГРМ із письмовою заявою про припинення розподілу природного газу на її об`єкт, відповідачем не надано, відтак остання зобов`язана сплатити їх вартість згідно розрахунку наданого позивачем та не спростованого відповідачем.

Посилання на неналежність відомостей контрольного зняття показань лічильників, як доказу, через сумніви у їх підписанні споживачкою є припущеннями, на яких не може ґрунтуватися судове рішення. Тоді як справжність підпису, за наявності сумнівів, підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи, яка у цій справі відсутня. Відтак, належність підпису споживачу презуміюється, як не спростована останньою. Тоді як акцептування типового договору розподілу природного газу, а отже, і факт приєднання побутового споживача ОСОБА_1 до умов зазначеного договору, відбулося шляхом вчинення нею дій, зокрема, щомісячного споживання різних об`ємів природного газу, що підтверджується зміною показань газового лічильника за адресою споживача по особовому рахунку № НОМЕР_1 та вбачається із розрахунку місячної вартості послуги розподілу природного газу відповідачу.

Доводи апеляційної скарги, обґрунтовані відсутністю згоди відповідачки на обробку персональних даних, колегія суддів до уваги не приймає, як такі, що не звільняють її від відповідальності у вигляді оплати за спожиту послугу.

Заперечуючи розмір стягнення заборгованості, відповідачка його не спростувала, як і не довела втручання позивача у облікову базу та внесення до нього змін. Натомість посилання відповідачки щодо незаконності здійснення відбору газу оператором ГРМ виходять за межі заявленого позову та мають самостійний спосіб врегулювання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником- адвокатом Александровою Дар`єю Станіславівною, - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 28 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 30.01.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак