Дата документу 24.01.2024 Справа № 334/2022/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/2022/20 Головуючий у 1-й інстанції: Гнатюк О.М.
Провадження №22-ц/807/320/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участі секретаря Подліянової Г.С., Белки В.Ю., Гончар М.С., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2023 року у справі за поданням державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білокопитова Романа Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білокопитов Роман Володимирович звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 .

На обґрунтування подання зазначено, що на виконанні Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження ВП № 71414271 з примусового виконання виконавчого листа № 334/2022/20, виданого 19 жовтня 2021 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 56541,58 грн та виконавче провадження ВП № 71414399 з примусового виконання виконавчого листа № 334/468/20 виданий 27 травня 2022 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 30683,6 грн. Вищезазначені виконавчі провадження об`єднані в зведене виконавче провадження № 71506085.

За вказаними виконавчими документами боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка згідно з матеріалів виконавчого провадження, є громадянкою України.

31 березня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено.

Державним виконавцем в рамках виконання виконавчого провадження було здійснено ряд виконавчих заходів, зокрема 02 листопада 2023 року на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причина невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклик не з`явилась, про причини неявки не повідомила виконавця. Виклик державного виконавця від 07 квітня 2023 року був повернутий до Відділу з відміткою «за закінчення терміну зберігання».

Вжитими виконавцем заходами встановлено, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно прав і нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 08 листопада 2023 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , частково належить боржнику у розмірі 1/2 частки на праві власності, однак ОСОБА_1 рішення не виконує.

ОСОБА_1 одержує доходи, пенсію в Правобережному об`єднаному управлінні ПФУ в м. Запоріжжя, та, згідно відповіді ДФС, за 1 квартал 2023 року отримувала дохід в ТОВ «Є-КЕШ» (ЄДПРОУ-41540044), однак кошти по рішенню суду не сплачує.

Крім того, боржниця одержувала доходи у період з 1 по 3 квартали 2022 в ТОВ «Компанія «Укрбакалія», однак кошти по рішенню суду не сплачувались.

11 травня 2023 року представник боржника подав заяву про визначення поточного рахунку для здійснення видаткових операцій, що свідчить про обізнаність боржником наявних виконавчих проваджень та покладених на неї зобов`язань виконавчими провадженнями. Після визначення поточного рахунку для здійснення видаткових операцій, боржником кошти по рішенню суду не сплачувались.

Виконавчі документи № 334/2022/20 від 19 жовтня 2021 року та № 334/468/20 від 27 травня 2022 року, видані Ленінським районним судом м. Запоріжжя, які зараз перебувають на виконанні, вже перебували на виконанні в відділі за ВП 6720050 та ВП 69188279, та наразі повторно пред`явлені.

Згідно відповіді Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 14 листопада 2023 року за боржником наявний закордонний паспорт серії НОМЕР_2 , дата видачі 16 жовтня 2015 року, строк дії до 16 жовтня 2025 року, орган видачі (2301) УДМС у Запорізькій області.

На підставі вищевикладеного, державний виконавець просив суд на підставі ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України фізичну особу боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань, покладених на неї зведеним виконавчим провадженням № 71506085, в яке входять ВП № 71414271 з виконання виконавчого листа № 334/2022/20 виданий 19 жовтня 2021 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 56541,58 грн, та ВП № 71414399 з примусового виконання виконавчого листа № 334/468/20 від 27 травня 2022 року, виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 30683,6 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2023 року з урахуванням ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2023 року про виправлення описки, подання державного виконавця задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , до виконання покладених на неї зобов`язань за зведеним виконавчим провадженням ВП №71506085, яке складається з виконавчих проваджень ВП №71414271 та ВП № 71414399.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, просить ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2023 року у цій справі скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні подання державного виконавця відмовити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність доказів на підтвердження обставин ухилення боржника від виконання рішення суду. Державним виконавцем не надсилались постанова пр відкриття виконавчого провадження на адресу за якою зареєстровано боржника. Під час відвідування державного виконавця, представник боржника повідомив, що на теперішній час вона перебуває поза межами України і окрім пенсії ніяких доходів немає, стоїть у черзі на отримання допомоги, а тому не може отримувати дохід в Україні. У матеріалах провадження не міститься будь-яких доказів на підтвердження того, що державним виконавцем вживались дії на виконання рішення суд для розшуку боржника. Разом з цим, державний виконавець не повідомив суд про те, що з її карткового рахунку у АТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто суму у розмірі 24091 грн на рахунок ВДВС, для погашення боргу. Отже, у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу державний виконавець Білокопитов Р.В. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з доведеності факту ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язання, покладеного на неї судовим рішенням.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/2022/20 від 20 травня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики у розмірі 77628,96 грн, яка складається з наступного: основний борг 70000 грн, три проценти річних від суми боргу у розмірі 2289,34 грн, інфляційні витрати у розмірі 5339,62 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 840,80 грн (а.с.36-37).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 30 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2021 року у цій справі залишено без змін (а.с.55-57).

На виконання вказаного рішення суду Ленінським районним судом м. Запоріжжя 19 жовтня 2021 року видано виконавчий лист № 334/2022/20 (а.с.94).

Як вбачається з відмітки на виконавчому листі пред`явлений вперше до виконаня виконавчий лист був повернутий 08 грудня 2022 року на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Борг стягнуто частково в сумі 21628,18 грн (залишок 56541,58 грн). Виконавчий збір стягнуто частково у сумі 2162,82 грн (залишок 5654,15 грн) (а.с.172-173).

Вдруге виконавчий лист на виконання було пред`явлено в березні 2023 року.

31 березня 2023 року державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білокопитовим Р.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №71414271 за виконавчим листом №334/2022/20 виданий 19 жовтня 2021 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя зі змісту якого вбачається, що необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 56541,58 грн (а.с.91).

Даною постановою державного виконавця також постановлено стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду виконавця у розмірі 5654,15 грн.

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/468/20 від 04 серпня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики у розмірі 30683,60 грн, яка складається з наступного: основний борг 30000 грн, три проценти річних від суми боргу у розмірі 653,42 грн, інфляційні витрати у розмірі 30,18 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 840,80 грн. Дане рішення суду є в загальному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 15 квітня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2021 року у цій справі залишено без змін. Дане судове рішення є в загальному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

На виконання вказаного рішення суду Ленінським районним судом м. Запоріжжя 27 травня 2022 року видано виконавчий лист № 334/468/20 (а.с.95).

31 березня 2023 року державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білокопитовим Р.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №71414399 за виконавчим листом №334/468/20 виданий 27 травня 2022 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя зі змісту якого вбачається, що необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 30683,60 грн (а.с.90).

Даною постановою державного виконавця також постановлено стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду виконавця у розмірі 3068,36 грн.

Як вбачається з відмітки на виконавчому листі пред`явлений вперше до виконаня виконавчий лист був повернутий 08 грудня 2022 року на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Вдруге виконавчий лист на виконання було пред`явлено в березні 2023 року.

За даними виконавчими листами боржником є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Постановами про відкриття виконавчого провадження боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за її неподання або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до постанови державного виконавця Дніпровького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білокопитовим Р.В. від 07 квітня 2023 року об`єднано виконавчі провадження №71414271, № 71414399 у зведене виконавче провадження № 71506085 (а.с.194).

Державним виконавцем в рамках виконання виконавчого провадження було здійснено ряд виконавчих заходів, зокрема 02 листопада 2023 року на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причина невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклик не з`явилась, про причини неявки не повідомила виконавця. Виклик державного виконавця від 07 квітня 2023 року був повернутий до Відділу з відміткою «за закінчення терміну зберігання».

Відповідно до опису вкладень (Пакет №1, Пакет №3) виклики державного виконавця від 28 травня 2023 року та 02 листопада 2023 року боржнику були направлені простою кореспонденцією (а.с.83 зворот,93 зворот).

Виклик державного виконавця від 07 квітня 2023 року був повернутий до Відділу з відміткою «за закінчення терміну зберігання» (а.с.167-168).

Відповідно до Акту державного виконавця від 07 квітня 2023 року та від 28 квітня 2023 року, державним виконавцем Білокопитовим Р.В. Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) під час примусового виконання виконавчого листа №334/2022/20 виданий 19 жовтня 2021 року за адресою боржника ( АДРЕСА_1 ) з метою виявлення іншого майна боржника на яке можливо звернути стягнення та встановлення дійсного-фактичного місця проживання (знаходження) боржника встановлено, що двері ніхто не відчинив, потрапити до приміщення та перевірити майновий стан боржника не вдалося (а.с.85,164,192).

Вжитими виконавцем заходами встановлено, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно прав і нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 08 листопада 2023 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , частково належить боржнику у розмірі 1/2 частки на праві власності, ОСОБА_1 (а.с.84).

Відповідно до Заяви від 06 червня 2023 року, представник ОСОБА_1 адвокат Адоєвцем С.Є. звернувся до державного виконавця Білокопитова Р.В. із проханням зняти арешт з карткового рахунку АТ «Райффайзен Банк Аваль» стосовно кожного провадження (ВП № 71414399, ВП № 71414271, ВП № 71318041) де накопичувались кошти пенсії (а.с.87).

Відповідно до Відповіді на запит державного виконавця Білокопитова Р.В. до Державної податкової служби України від 31 березня 2023 року зазначено перелік джерел та сум отриманих доходів:

- АТ «Мегабанк» сума нарахованого доходу 70,81 грн, сума утриманого податку 12,75 грн, ознака доходу 126, за період 1 квартал 2022 року;

- ТОВ «Компанія «Укрбакалія», сума нарахованого доходу 18736,15 грн, сума утриманого податку 3372,51 грн, ознака доходу 101, за період 1 квартал 2022 року;

- ТОВ «Компанія «Укрбакалія» сума нарахованого доходу 20400 грн, сума утриманого податку 3672 грн, ознака доходу 101, за період 2 квартал 2022 року;

- ТОВ «Компанія «Укрбакалія» сума нарахованого доходу 22187,08 грн, сума утриманого податку 3993,67 грн, ознака доходу 101, за період 3 квартал 2022 року (а.с.88).

Відповідно до постанови державного виконавця Білокопитова Р.В. від 03 квітня 2023 року ВП №71414271 про арешт коштів боржника, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення цієї постанови, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 62610,73 грн (а.с.185).

Відповідно до постанови державного виконавця Білокопитова Р.В. від 06 квітня 2023 року ВП №71414399 про арешт коштів боржника, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення цієї постанови, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 34166,96 грн (а.с.163).

Відповідно до Відповіді на запит державного виконавця Білокопитова Р.В. до Державної податкової служби України від 02 листопада 2023 року зазначено перелік джерел та сум отриманих доходів:

- ТОВ «Є-Кеш» сума нарахованого доходу 3325 грн, ознака доходу 126, за період 1 квартал 2023 року;

- ТОВ «Є-Кеш» сума нарахованого доходу 5050 грн, ознака доходу 189, за період 1 квартал 2023 року (а.с.89).

Відповідно до повідомлення Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 14 листопада 2023 року, адресованого державному виконавцю Білокопитову Р.В., що згідно з обліками ВППРЕ Управління ДМС у Запорізькій області та за даними бази ДМС «ЄІАС УМП», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інформація відсутня. Але, за вказаним державним виконавцем РНОКПП: НОМЕР_1 , значиться гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , дата видачі 16.10.2015 року, строк дії 16.10.2025 року, орган видачі (2301) УДМС у Запорізькій області (а.с.92).

Посилаючись на зазначену інформацію державний виконавець зробив висновок про необхідність звернення до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на неї зведеним виконавчим провадженням ВП № 71506085, в яке входять ВП №71414271 з виконання виконавчого листа № 334/2022/20 виданий 19 жовтня 2021 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 56541,58 грн та ВП №71414399 з примусового виконання виконавчого листа №334/468/20 від 27 травня 2022 року, виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 30683,6 грн.

У порядку цивільного судочинства захист прав та інтересів особи здійснюється у порядку конкретного виду судового провадження (позовного, наказного, окремого), а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення. Крім того, у випадках, визначених законом, учасники виконавчого провадження вправі ініціювати розгляд питань, пов`язаних із виконанням судового рішення.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності тощо.

Згідно положень пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору у передбачених законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця (частини 3 та 4 ст.441 ЦПК України).

Таким чином, закон визначає підстави для застосування вищевказаної юридичної санкції стосовно боржників, які ухиляються від виконання судового рішення, тобто в разі доведення факту їх умисної, цілеспрямованої дії чи бездіяльності, направленої на свідоме ухилення від виконання судового рішення.

Скориставшись наданими йому законом повноваженнями, державний виконавець звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 , як боржника у зведеному виконавчому провадженні № 71506085, в яке входять виконавчі провадження ВП №71414271 та ВП №71414399 у праві виїзду за межі України до виконання останньою своїх зобов`язань (а.с.81-82).

Звертаючись до суду з даним поданням, державний виконавець як на підставу для застосування обмежувальних заходів посилався на те, що ОСОБА_1 не виконує зобов`язання, покладені на неї судом та ухиляється від виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2021 року у справі №334/2022/20, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2021 року у справі №334/468/20 за якими державним виконавцем 31 березня 2023 року вдруге відкриті виконавчі провадження та постановою від 07 квітня 2023 року об`єднані в одне виконавче провадження ВП № 71506085.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанови про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Виконавець не повинен пересвідчуватися в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки це суперечить положенню частини першої статті 28 Закону № 1404-VIII, згідно з якою копія постанови про відкриття виконавчого провадження направляється рекомендованим поштовим відправленням, та боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі № 643/8028/15 (провадження № 61-10442св20), від 18 березня 2021 року у справі № 520/10954/15-ц (провадження № 61-7198св20).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 71414399 від 31 березня 2023 року, постанова про відкриття виконавчого провадження № 71414271 від 31 березня 2023 року, разом із викликом державного виконавця від 07 квітня 2023 року були направлені державним виконавцем рекомендованим листом на адресу боржника, зазначену у виконавчому документі, яка актуальна і на теперішній час ( АДРЕСА_2 ), що вбачається з копії матеріалів зведеного виконавчого провадження № 71506085, які містяться в матеріалах справи (а.с.125,150-151). До державного виконавця повернувся конверт з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.167-168).

Таким чином, дії приватного виконавця щодо надсилання документів виконавчого провадження відповідають правилам статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки копію постанови про відкриття виконавчого провадження надіслано боржнику рекомендованою кореспонденцією, за адресою, зазначеною у виконавчому листі.

Зокрема всі інші постанови, виклики, повідомлення приватного виконавця надіслані на зазначену адресу, про що свідчить реєстр поштових відправлень.

Отже, посилання в апеляційній скарзі на те, що державний виконавець не забезпечив отримання боржником матеріалів виконавчого провадження, не надіслав постанов про відкриття виконавчого провадження, є безпідставними і спростовуються матеріалами справи.

Про обізнаність ОСОБА_1 про відкриті виконавчі провадження свідчить також заява її представника адвоката Адоєвцева С.Є. від 06 червня 2023 року до державного виконавця Білокопитова Р.В. щодо зняття арешту з карткового рахунку стосовно ВП № 71414399, ВП № 71414271, ВП № 71318041 про стягнення коштів з ОСОБА_1 в межах яких було накладено арешт (а.с.208), що цілком підтверджує той факт, що ОСОБА_1 відомо про примусове виконання виконавчих документів в межах зведеного виконавчого провадження та її обов`язки як боржниці у виконавчому провадженні. Наведені обставини цілком свідчать про те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання судових рішень, що виконуються у зведеному виконавчому провадженні.

Крім того, як вбачається з судових рішень за якими було видано виконавчі листи та в подальшому державним виконавцем відкриті виконавчі провадження ВП №71414271 та ВП №71414399 з їх примусового виконання, об`єднані в зведене виконавче провадження ВП №71506085, ОСОБА_1 була обізнана про розгляд Ленінським районним судом м. Запоріжжя позовних заяв ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 про стягнення боргу за договорами позики (справа №334/2022/20 та справа №334/468), а саме: у справі №334/2022/20 отримувала направлені судом документи (позовну заяву з додатками, ухвалу про відкриття провадження у справі ), судові повістки, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.12,17,24,34), розпискою про отримання судової повістки (а.с.15), приймала участь в судових засіданнях, що підтверджується журналом судового засідання від 02 червня 2020 року, надавала відповідні пояснення по справі, заяву про виклик свідків від 24 листопада 2020 року (а.с.13,27-28). Крім того, як вбачається з матеріалів справи інтереси ОСОБА_1 в суд представляв адвокат Адоєвцев С.Є. на підставі ордеру серії ДН № 002775 виданий 23 листопада 2020 року на підставі договору про надання правової допомоги від 23 листопада 2020 року, який також приймав участь в судових засіданнях, що підтверджується протоколом судового зсідання від 04 березня 2021 року та від 20 травня 2021 року коли було ухвалено рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2021 року (а.с.19,30,35)

ОСОБА_1 у зв`язку з незгодою з ухваленими Ленінським районним судом м. Запоріжжя рішення від 20 травня 2021 року у справі №334/2022/20 та рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2021 року у справі №334/468/20 оскаржила їх до Запорізького апеляційного суду, які постановою Запорізького апеляційного суду від 30 вересня 2021 року у справі №334/2022/20 та постановою Запорізького апеляційного суду від 15 квітня 2022 року у справі №334/468/20 залишені без змін.

Отже, зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 була належним чином повідомленою Ленінським районним судом м. Запоріжжя про розгляд справи № 334/2022/20 і про наявність рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2021 року у цій справі. А також повідомленою Ленінським районним судом м. Запоріжжя про розгляд справи № 334/468/20 і про наявність рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2021 року у цій справі, та про наявність відкритих виконавчиїх проваджень № 71414271 з виконання виконавчого листа № 334/2022/20 виданого 19 жовтня 2021 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 56541, 58 грн та виконавчого провадження з примусового виконання виконвчого листа № 334/468/20 виданого 27 листопада 2022 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 30683, 6 грн, які були об`єднані в зведене виконавче провадження № 71506085.

Наведені обставини цілком свідчать про те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання судових рішень, що виконуються у зведеному виконавчому провадженні.

З огляду на зазначене, аргументи апеляційної скарги про те, що державний виконавець не повідомив ОСОБА_1 про відкриті виконавчі провадження та їй не було про це відомо не знайшли свого підтвердження.

В свою чергу, на виклики державного виконавця з`явитися до виконавця, боржник ОСОБА_1 не прибула, достовірні відомості про майно, місце роботи та склад сім`ї, а також пояснення за фактами невиконання вимог виконавчого документа та вимог виконавця, не надала, тобто не виконала покладені на неї Законом України «Про виконавче провадження» обов`язки, що не може трактуватися чи свідчити про щось інше ніж про ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

Суд першої інстанції правильно констатував, що боржниця ОСОБА_1 двічі не з`являлася на виклик державного виконавця, докази поважності неявки не представила, а також не подала державному виконавцю декларацію про доходи та майно, обов`язок подання якої встановлено п. 3 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», остання самостійно не сплатила жодних коштів на виконання виконавчих листів виданих Ленінським районним судом м. Запоріжжя 19 жовтня 2021 року №334/2022/20, 27 травня 2022 року №334/468/20 (а.с.94-95), (окрім проведених державним виконавцем утримань з пенсії боржниці під час виконання виконавчого листа №334/2022/20 суми заборговнаості у розмірі 21628,18 грн та виконавчого збору у розмірі 2162,82 грн, коли було вперше пред`явлено виконавчий лист до викоання та відкрито виконавче провадження (а.с.173)).

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до положень ч. 2 якої кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Разом з тим, ч. 3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гочев проти Болгарії" (рішення від 26 листопада 2009 року) ЄСПЛ підсумував принципи, з урахуванням яких має відбуватися оцінка правомірності вжиття заходів щодо обмеження свободи пересування особи у зв`язку з неоплаченими боргами, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має грунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції, і по-третє, бути пропорційним меті його застосування, тобто знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом.

При цьому у п. 49 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів. Аналогічні висновки викладені у рішеннія ЄСПЛ від 13 листопада 2003 року у справі "Напияло проти Хорватії" п. п. 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (справа "Луордо проти Італії" п. 96, справа "Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини" п. 35, справа "Рінер проти Болгарії" п. 121).

Отже, ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції дозволяє втручатися у здійснення особою права на свободу вільного пересування лише у відповідності із законом і в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

Тобто для втручання у право боржника на свободу вільного пересування необхідно дотриматися розумного балансу між правами боржника щодо його вільного пересування та правами стягувача на остаточне виконання судового рішення і його правами на борг як на його майно.

Безпідставне та необгрунтоване невиконання боржником ОСОБА_1 рішення суду про стягнення заборгваності за договором позики, які постановлені 20 травня 2021 року та 04 серпня 2021 року, порушує законні прпва та інтереси сягувача та нівелює сутність рішення суду та мету його ухвалення.

У даному випадку, з урахуванням встановлених обставин, втручання у право боржника ОСОБА_1 на свободу вільного пересування очевидно та поза всяким розумним сумнівом є таким, що здійснюється відповідно до закону, тобто у відповідності із п. 19 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 441 ЦПК України, та з метою захисту прав та інтересів стягувача ОСОБА_2 ..

Крім цього, таке втручання є пропорційним переслідуваній меті, оскільки як вище вказувалося, наявні докази про свідоме (умисне) ухилення боржника від виконння своїх зобов`язань повністю або частково за наявності такої можливості та протягом тривалого часу, а саме із 2021 року.

Наведені обставини в їх сукупності цілком свідчать про те, що боржниця свідомо ухиляється від виконання судового рішення, що в свою чергу є підставою для встановлення їй тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи, оскільки такий висновок є законним та відповідає фактичним обставинами справи.

Аргументи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до заперечень боржника обставин ухилення від виконання виконавчого документу, не підтверджені належними доказами, а тому не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом та не спростовують висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, яка ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, обмеження у праві виїзді за межі Україи має тимчасовий характер та спонукатиме боржника ОСОБА_1 до виконання боргових зобов`язань за рішенням суду, що в свою чергу захистить права стягувача на отримання належних коштів.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Так, у справі "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі "Hirvisaari v. Finland", заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі "RuizTorija v. Spain", заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У справі "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі "Hirvisaari v. Finland", заява N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Згідно з ч. ч. 1, п. 2 ч. 2, п. 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга апеляційним судом залишене без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 , 375 , 381-383, 384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 29 січня 2024 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Бєлка В.Ю.Гончар М.С.