Справа № 161/8523/23 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П.
Провадження № 22-ц/802/51/24 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Трикош Н. І.,

з участю:

представників позивача Романішиної Т. Л., Гаврилюк М. О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури, який поданий в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди в порядку регресу, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

25.05.2023 року Заступник керівника Луцької окружної прокуратури (далі прокурор) звернувся до суду в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, ГУ Держгеокадастру у Волинській обл. з вищевказаною позовною заявою, на обґрунтування якої зазначив, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника ГУ Держгеокадастру у Волинській обл., 01.06.2022 року видав наказ «Про звільнення ОСОБА_2 ». Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.09.2022 року по справі № 140/4649/22, ОСОБА_2 було поновлено на раніше займаній посаді в ГУ Держгеокадастру у Волинській обл. з 02.06.2022 року, а також стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 30030 грн. Вказане судове рішення було виконане у повному обсязі та сплачено роботодавцем на користь ОСОБА_2 середнього заробітку. Крім того, судовим рішенням було встановлено факт неправомірного звільнення відповідачем працівника, чим спричинено державі шкоду. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ГУ Держгеокадастру у Волинській обл. матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 30030 грн, а також стягнути з відповідача на користь Волинської обласної прокуратури 2684 грн судового збору.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2023 року позовну заяву заступника керівника Луцької окружної прокуратури, яка подана в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди в порядку регресу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Головного управління Держгеокадастру у Волинській області матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 30030 (тридцять тисяч тридцять) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Волинської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні (р/р UA0004945 в Державній казначейській службі України, МФО 820172, код 02909915).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважає рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Зазначає, що на момент постановлення рішення представляти інтереси позивача ні прокурор ні представник позивача Головне управління Держгеокадастру у Волинській області уповноважені не були, він на момент звернення з позовом прокурора керівником чи іншою посадовою особою Головного управління Держгеокадастру у Волинській області я не був і в трудових чи інших відносинах не перебував. Представниками позивача як вищестоящим органом Державна служба України з питань геодезії,картографії та кадастру позов не заявлявся, прокурор для представлення інтересів в оскаржуваній справі від імені позивача Державна служба України з питань геодезії,картографії та кадастру не уповноважувався.

Крім того, при розгляді судом даної справи не було дотримано вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи.

Просить скасувати судове рішення в частині стягнення на користь Головного управління Держгеокадастру у Волинській області матеріальної шкоди в порядку регресу та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог прокурора.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник керівника Луцької окружної прокуратури просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, представники позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, заслухавши думку учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, рішення суду першої інстанції слід скасувати із залишення позову без розгляду з огляду на наступне.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідальною особою ГУ Держгеокадастру у Волинській обл., яка допустила неправомірне звільнення ОСОБА_2 , а відтак завдала державі збитки внаслідок відшкодування останній середнього заробітку за час вимушеного прогулу, був ОСОБА_1 , який на той момент обіймав посаду начальника Управління та враховуючи обставини та норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин трудового законодавства України, суд вважає обґрунтованою регресну вимогу прокурора в інтересах ГУ Держгеокадастру у Волинській області до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу шкоди, заподіяної незаконним звільненням працівника, в сумі, яка відповідає стягненим коштів в сумі 30030 грн.

З таким висновком апеляційний суд не погоджується, оскільки повноваження прокурора на подання цього позову в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області не є належним чином підтверджені, як того вимагає ст.56 ЦПК України та ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.2 ст.4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частиною 3 статті 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

За змістом ч.4 ст.56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді урегульовано у статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон).

Частина перша цієї статті Закону визначає, що представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абз.1, 2 ч.3 ст.23 Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз.1-3 ч.4 ст.23 Закону).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 зазначила, що відповідно до частини третьої статті 23 Закону прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому поняття "компетентний орган" у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Водночас тлумачення п.3 ч.1 ст.1311 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Разом із цим захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 20.09.2018 у справі №924/1237/17 та від 18.08.2020 у справі №914/1844/18.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Суд зобов`язаний дослідити, чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої ч.ч.3, 4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень статей 56, 185 ЦПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті.

При цьому прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, якими є бездіяльність компетентного органу або здійснення ним неналежного захисту прав. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

У цій справі прокурор подав позов в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з посиланням на бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Волинській області та неналежне виконання повноважень щодо захисту інтересів держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням коштів державного бюджету, а дотримання у цій сфері законодавства становить суспільний інтерес.

Стосовно подання позову прокурором в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області судом встановлені такі обставини.

З матеріалів справи встановлено, що начальником ГУ Держгеокадастру у Волинській обл. Боярчуком В. А. 01.06.2022 року було видано наказ № 136-к «Про звільнення ОСОБА_2 »., яким ОСОБА_2 з 01.06.2022 року звільнено з посади державного кадастрового реєстратора відділу № 1 управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Волинській обл.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.09.2022 року у справі № 140/4649/22 було визнано протиправним та скасовано наказ ГУ Держгеокадастру у Волинській обл. від 01.06.2022 року № 136-к «Про звільнення ОСОБА_2 », поновлено останню на посаді державного кадастрового реєстратора відділу № 1 управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Волинській обл. з 02.06.2022 року та стягнуто з ГУ Держгеокадастру у Волинській обл. на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 30030 грн з наступним відрахуванням податків і зборів.

Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 9555 грн допущено до негайного виконання.

Вищевказане судове рішення набрало законної сили та є чинним.

Згідно інформації ГУ Держгеокадастру у Волинській обл. № 10-3-0.6-463/2-23 від 09.02.2023 року на виконання вищевказаного рішення суду, згідно платіжних доручень № 976 від 03.11.2022 року, № 977 від 03.11.2022 року, № 978 від 03.11.2022 року та № 979 від 03.11.2022 року, ГУ Держгеокадастру у Волинській обл. ОСОБА_2 повністю виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 30030 грн.

Посилаючись на те, що звільнення ОСОБА_2 здійснено з порушенням трудового законодавства, за наказом начальника Головного Управління Держгеокадастру у Волинській області Боярчука В. А., саме на останнього покладено обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної у зв`язку з виплатою коштів незаконно звільненому працівнику, прокурор просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного Управління Держгеокадастру у Волинській області відшкодування в порядку регресу шкоди, заподіяної незаконним звільненням працівника.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

В абзаці третьому частини третьої цієї статті міститься заборона здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.07.2021 року у справі №911/2169/20 дійшла висновку про те, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону, має застосовуватись з урахуванням абзацу першого частини третьої цієї статті, який визначає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень незалежно від наявності статусу юридичної особи.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У контексті зазначеного відсутність у Законі інших визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці першому частини третьої статті 23 Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.

Цим висновком Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування частини третьої статті 23 Закону в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №363/4656/16-ц, який зводиться до необхідності визначення організаційно-правової форми суб`єкта, в особі якого звертається прокурор, з метою підтвердження підстав для представництва інтересів держави в суді в особі державного підприємства.

У постановах Верховного Суду від 25.11.2020 року у справі №204/6292/18 та від 17.06.2020 року у справі №204/7119/18 викладено правовий висновок, згідно з яким саме наявність державно-владних повноважень відокремлює органи державної влади від інших державних установ, які також утворюються державою для здійснення завдань і функцій держави, але, на відміну від органів державної влади, не наділяються владними повноваженнями. Органи державної влади є складовою частиною державного апарату - системи органів та осіб, які наділяються певними правами та обов`язками щодо реалізації державної влади. Водночас державні організації (установи, заклади), на відміну від державного органу, не мають державно-владних повноважень, не виступають від імені держави та є частиною механізму, а не апарату держави. Державна організація - це створений державою колектив працівників чи службовців, що характеризується організаційною єдністю, а також наявністю нормативно визначених повноважень в одній зі сфер суспільних відносин. При цьому така організація має власний кошторис.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що прокурором при зверненні до суду з позовом в інтересах держави не обґрунтовано та не доведено підстав для такого представництва.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи (пункт 2 частини першої статті 257 ЦПК України).

Оскільки Головне управління Держгеокадастру у Волинській області не є органом державної влади, то звернення прокурора до суду в цій справі в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області є безпідставним, а тому позовна заява, подана в інтересах зазначеної організації, за відсутності доказів щодо бездіяльності цієї організації підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України

Такий висновок суду узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 року у справі №911/2169/20, від 23.11.2021 року у справі №359/3373/16-ц, постанові Верховного Суду від 11.05.2022 року у справі №305/1967/16-ц.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2023 року в даній справі скасувати.

Позов заступника керівника Луцької окружної прокуратури, який поданий в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди в порядку регресу залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 23 січня 2023 року.

Головуючий

Судді :