Справа № 404/758/21
Номер провадження 2/404/240/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

15 лютого 2024 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Іванової Н.Ю.

при секретарі - Коцюбі Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , Департамент надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданого позову зазначено, що його матері, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з сім`єю, яка на той час складалася із чотирьох осіб, на підставі ордеру на житлове приміщення №16 від 12 лютого 1986 року, виданого виконавчим комітетом Кіровської районної ради народних депутатів, згідно рішення № 65 від 15 січня 1986 року, надано право на заняття житлового приміщення, житловою площею 38,05 кв.м., що складається з трьох кімнат за адресою: АДРЕСА_2 .

24 листопада ОСОБА_5 померла.

Вказано, що у вищевказаній квартирі залишились проживати позивач та його сестра ОСОБА_4 зі своїми сім`ями. Позивач переоформив на себе рахунки по воді, квартплаті та оплачує споживання електроенергії, на сестру переоформлені рахунки з газопостачання.

Позивач зазначає, що мав намір вступити у спадщину та оформити на себе квартиру, звернувся до приватного нотаріуса. Була заведена спадкова справа №16/2020. Його брати не проживають в приміщенні понад один рік без поважних причин. Не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймають, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавляться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні він, ні інші члени родини не чинили.

Реєстрація відповідачів у вказаній квартирі порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, зокрема, перешкоджає здійсненню приватизації квартири.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 березня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 лютого 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні, викликано в судове засідання свідків.

Позивач та його представник, адвокат Сьора О.М. у судове засідання надали заяву, відповідно якої позовні вимоги підтримали та просила задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у відсутність відповідачів до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано.

Третя особа, ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином.

Представник Департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи, що відповідачі належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за їх відсутності та постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 8 Конвенції гарантує кожній особі право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції кожній особі гарантується, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 21 лютого 1990 року у справі Powell and Rayner v. the U.K.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ від 24 листопада 1986 року в справі Gillow v. the U.K.), так і на наймача (рішення ЄСПЛ від 18 лютого 1999 року в справі Larkos v. Cyprus).

За змістом рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Отже, право на житло є одним з фундаментальних прав людини, гарантованих не тільки Конституцією України, а і Конвенцією, має велике економічне і соціальне значення, а тому суд при вирішенні спору, пов`язаного з правами на житло, зобов`язаний встановити не тільки законність втручання у право на повагу до житла та його мету, а також необхідність такого втручання в демократичному суспільстві.

Пункт 2 статті 8 Конвенції визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.

Оцінка відповідності та правомірності втручання у право особи на житло охоплює такі критерії, які мають оцінюватися у сукупності: законність втручання (згідно із законом); легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом); дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою, тобто необхідність в демократичному суспільстві.

Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ втручання держави становитиме порушення статті 8 Конвенції у випадку, якщо воно не переслідує законну мету і не є необхідним у демократичному суспільстві. Особа, якій загрожує втрата житла, має право на оцінку пропорційності цього заходу судом та оцінку її аргументів у зв`язку з цим.

Згідно з ч.4, 5 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

За змістом ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідност.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що квартира, за адресою: АДРЕСА_2 була передана в користування ОСОБА_5 для проживання разом з сім`єю: ОСОБА_1 (син), ОСОБА_6 (дочка), ОСОБА_3 (дочка), ОСОБА_2 (син), на підставі ордеру № 16 від 12 лютого 1986 року, виданому Виконавчим комітетом Кіровської районної Ради народних депутатів.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Відповідно до архівної довідки, виданої 26 червня 2020 року, ОКП «КООБТІ», за № 64046, право власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_5 не зареєстроване.

В архівній довідці Державного архіву Кіровоградської області Кіровоградської обласної державної адміністрації від 31 січня 2020 року на заяву, вх. від 31 січня 2020 року № 17/01-61, вказано, що у документах архівного фонду «Кіровоградська районна рада народних депутатів та її виконавчий комітет» у протоколах засідань виконкому за 1986 рік, рішенням від 15 січня 1986 року № 65 «Про надання квартир громадянам району», надано 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_4 , житловою площею 38,05 кв.м. ОСОБА_5 : склад сім`ї син ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_6 , дочка ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_5 (протокол від 15 січня 1986 р. №1). Підстава Ф.Р. 7412, оп.1, спр. 588, арк. 1, 161, 166.

Із довідки, виданої КП «Житлово-експлуатаційна організація № 4» Міської ради м. Кропивницького, від 09 вересня 2020 року, вбачається, що окрім позивача, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_5 наймач, не зареєстрована, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_1 (син), ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_2 (син), ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_3 (син), ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_7 (онук), ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_8 (онук), ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_9 (онук), ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_4 (дочка), ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням сукупність наданих доказів в їх взаємозв`язку і достатності, належності та допустимості, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог.

Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.

Під тимчасовою відсутністю розуміються такі випадки, коли особа протягом певного часу не проживає в жилому приміщенні, але інтересу щодо користування ним не втрачає в силу закону. Тимчасова відсутність повинна нести безперервний характер. Якщо особа повертається на місце проживання, вважається, що переривається і строк тимчасової відсутності. Разом з тим, обставиною, яка перериває шестимісячний строк, не може вважатися епізодичні появи особи не з метою постійного проживання, а з метою лише утримати за собою житло.

Законодавство не містить переліку підстав, які вважаються поважними причинами відсутності за місцем мешкання понад шість місяців, і за наявністю яких особа не може бути визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Поважність причин відсутності особи за місцем мешкання, визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. При цьому, встановлення причин відсутності понад встановленні законом строки має відбуватися тільки після встановлення факту відсутності відповідача в зазначені строки.

В ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що відповідачі не проживають в житловому приміщенні, ці обставини не спростовано.

У постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 Пленум Верховного Суду України підкреслив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідачами не надано доказів того, що існували поважні причини їх відсутності в житловому приміщенні. Не містять матеріали справи також і будь - яких доказів того, що позивач перешкоджав відповідачам у користуванні житловим приміщенням.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України).

Суд вважає встановленим та доведеним, що відповідачі, тривалий час не проживають в спірній квартирі та не користуються нею з власної волі, житлово-комунальні послуги не сплачують, їх речей в квартирі немає, чим чинять позивачу перешкоди в користуванні житлом.

Вказані обставини підтверджуються актом обстеження житла та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які суд вважає належними, допустимими, достовірними та достатніми для ухвалення цього рішення.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, ухвалюючи рішення суд визнає ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , оскільки як встановлено судом відповідачі не проживають в спірному житлі без поважних причин, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування спірним житловим приміщення.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 223, 247, 263-265, 280-283, 284 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі по 908 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН: не встановлено.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_2 .

Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН: не встановлено.

Третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради, місцезнаходження: м. Кропивницький, вул. Архітектора Паученка, 41/26.

Повний текст судового рішення складено 16.02.2024 року.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда