Справа № 645/5794/23
Провадження № 2/645/351/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року місто Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Федорової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Селіверстової Д.М..,

представника позивачки - адвоката Литвинової В.В.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Фрунзенського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом:

ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 в особі свого представника - адвоката Литвинової В.В. звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви та до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 25 вересня 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у Орджонікідзевському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управлінні юстиції, актова запис № 395. Після реєстрації шлюбу жінка змінила прізвище на « ОСОБА_6 ». На даний час, офіційно шлюб між сторонами офіційно зареєстрований, однак сімейне життя між ними не склалося, у зв`язку з чим позивачка виявила бажання розірвати шлюб в судовому порядку. В Фрунзенському районному суду м. Харкова розглядається цивільна справі № 645/5731/23 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу станом на дату звернення з даним позовом, судом ще не винесено. Від шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Наразі діти проживають разом з матір`ю. Через введений воєнний стан на території України, що триває з 24 лютого 2022 року, відповідно до указу Президента України № 64/2022, що затверджений Законом України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р., з метою забезпечення життя та здоров`я своїм дітям, що гарантовано громадянам статтею 3 Конституції України, Позивачка разом з дітьми була змушена залишити територію України та знайти прихисток в Ірландії. Вимушений переїзд до іншої країни збільшив витрати позивачки на проживання, до яких входить оренда житла, влаштування дітей для вивчення мови та прискорення соціальної адаптації. В тому числі, вимушений переїзд збільшив витрат на харчування та сплату житлово-комунальних послуг за тарифами Європейської країни. Відповідач не заперечував, що неповнолітні діти разом з позивачкою, у зв`язку з початком військового вторгнення рф на територію України, виїдуть за кордон, таке рішення було їх спільним та вимушеним, спрямованим на збереження життя та здоров`я дітей. Однак, відповідач самоусунувся від піклування та матеріального утримування дітей. На даний час усі встановлені в законодавстві обов`язки по утриманню та вихованню дітей позивачка повністю виконує самостійно, діти знаходяться тільки на її повному утриманні, без допомоги від батька дітей. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача в усному порядку з проханням, щоб він матеріально підтримував синів та сплачував аліменти на її утримання, однак результатів це не дало, відповідач участі в утриманні синів не приймає, ніякої матеріальної допомоги позивачці не надає, хоч зобов`язаний надавати таку допомогу. Враховуючи викладене, позивачка звернулась до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.10.2023 року провадження по справі відкрито та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.10.2023 року було частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано з ГУ ДФС у Харківській області необхідну для вирішення справи інформацію.

23.11.2023 року до канцелярію суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що до початку війни їх родина була дуже дружня і жила в повній злагоді та благополуччі, але під час збройної агресії його дружина та діти булі вимушені покинути його шукаючи прихисток у Євросоюзі. 20.07.2022 року дружина з дітьми поїхала на час активних бойових дій, та планувала повернутись як тільки в Харкові буде безпечніше, але, нажаль дружина з дітьми і дотепер не повернулась, і по суті для нього це великий особистий біль та нещастя. На протязі 2022 - 2023 років він постійно приймав участь у вихованні та підтримки своїх дітей, допомагав матеріально. Однак, останнім часом, дружина стала досить напруженою в спілкуванні та скаржиться на те, що він не може виїхати до неї з дітьми. Нажаль на даний час, він не має права на виїзд до своєї сім`ї. Також має на утриманні своїх батьків пенсіонерів, які останнім часом багато хворіють та потребують чи малих матеріальних затрат на лікування. Вважає позов дружини про стягнення з аліментів на утримання неповнолітніх дітей передчасним та на даний час не має під собою реального підґрунтя, а є проявом складного емоційного стану ОСОБА_2 та тим, що вона знаходиться далеко від дому. Також вказував, що позовна заява подана не ОСОБА_2 особисто, а її «представницею» стосовно повноважень якої є багато питань, оскільки до суду подано копію договору з якого невідомо хто саме підписував договір, також відсутня довіреність на представництво інтересів позивача. Так, відповідно ст. 647 Цивільного кодексу України «Місце укладення договору»: 1. договір є укладеним у місці проживання фізичної особи, або за місцезнаходженням юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір, якщо інше не встановлено договором. Місце проживання ОСОБА_2 на разі взагалі не відомо. Місце реєстрації ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , юридична особа участі в укладанні договору не приймала, а тому постає питання, чи правомочна «представник» подавати до суду такі позовні заяви, а виходячи з вищевказаного вбачається матеріальна зацікавленість особи адвоката отримати матеріальну винагороду користуючись нестабільним емоційним станом позивача. На підставі викладеного просив відмовити позивачу в задоволенні позову.

27.11.2023 року від представника позивача - адвоката Литвинової В.В. надійшла відповідь на відзив, в якій остання позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити посилаючись на те, що дійсно наразі в країні склалася така ситуація, яка ускладнена воєнним станом. Задля того щоб захистити дітей від стресу в умовах військового стану, 20.07.2022 року позивачка разом з дітьми була вимушена виїхати з міста Харкова до Ірландії. Факт виїзду та тимчасового перебування підтверджується відповідними документами долученим до позовної заяви. Отже, на даний час діти проживають разом з позивачкою. Весь цей час відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав. Надані відповідачем до відзиву платіжні доручення свідчать про добровільне та не регулярне перерахування особистих коштів позивачці, а не грошових коштів на утримання дітей (аліментів на дітей). Відповідач інших осіб на утриманні не має, є людиною працездатною та здоровою за станом здоров`я. Відповідно до довідки, наданої відповідачем до Відзиву, останній зарахований до штату Московського районного суду м. Харкова на посаду головного спеціаліста, працює по теперішній час, тому має постійний заробіток та не позбавлений можливості утримувати своїх дітей. Щодо представництва позивачки зазначала, що в матеріалах справи наявний ордер про надання правничої (правової) допомоги, який містить всі необхідні реквізити, підтверджує повноваження представника позивачки ОСОБА_2 - адвоката Литвинової Вікторії Василівни. ЦПК України не містить норм щодо обмеження права представника на подання від імені особи, яку він представляє позову про розірвання шлюбу. Крім того, приписи чинного законодавства України, сутність та характер правовідносин із позивачем, відсутність обмежень, яка закріплена у договорі та підтверджені Ордером на надання правової допомоги, закріплюють той факт, що вона як, представник позивача не має встановлених законом процесуальних перешкод та обмежень для підписання та подання від імені позивачки до суду позову про розірвання шлюбу. Наведена позиція була також відображена у постанові Верховного Суду від 09.07.2021р. по справі № 607/10879/20. Отже, для представництва інтересів позивачки в суді її представник має усі повноваження передбачені чинним законодавством України, які були додані до позовної заяви до суду, отже не потребує особистої присутності Позивачки. Тому, вважає, що відповідач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується заперечення з приводу відмови в задоволенні позовних вимог не надав, а також обставини, що наводить сторона відповідача в обґрунтування та на підтвердження заперечення щодо задоволення позову, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону, не є переконливими та достатніми для відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

07.12.2023 року від відповідача ОСОБА_1 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній вказує, що у відповіді зазначені факти ні чим не підтвердженні, як і повноваження особи, яка їх представляє. По-перше, ні чим не підтверджено що його дружина проживає з дітьми та бере участь в їх вихованні, на томись до суду надано ксерокопії тимчасових посвідчень на проживання позивачки та дітей, які не апостильовані та не перекладені на Українську мову. З телефонних розмов з дітьми з`ясовується, що діти тривалий час перебувають без догляду дорослих та можуть проводи всю ніч за грою на телефоні, в результаті чого у дітей збивається режим та вони не доїдають і хворіють. Тому, вважає за необхідно більш детально розглянути цей факт зробивши запити у відповідні інстанції держави Ірландії де зараз тимчасово під прихистком перебувають діти. По-друге, відкіля інформація про те, що у нього на утримані не перебуває інших осіб та про його стан здоров`я. Крім того, до теперішнього часу, представником позивача не надано оригінал договору №07/10/23 про надання правової допомоги від 07.10.2023, який складено у м. Харкові, як і не висвітлені питання, яким чином було підписано договір та були завірені копії документів. На разі виходить, що всі юридичні дії, проведені за допомогою додатків до телефону, що унеможливлює точно підтвердити всі викладені у позовної заяві факти ( чи проживають разом з дружиною діти та чи приділяє вона їм відповідний догляд). Також, вважає неправомірними надані повноваження представника та всі завірені нею документи, в зв`язку із чим просив відмовити позивачу у задоволенні позову.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.01.2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей - залишено без руху. Встановлено стороні позивача строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - 5 днів з дня отримання копії ухвали.

18.01.2024 року на виконання вимог ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.01.2024 року представником позивача усунені вказані в ній недоліки.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. 12.02.2024 року через канцелярію суду від представника позивача - адвоката Литвинової В.В. надійшла заява, в якій остання просила проводити судове засідання без її участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вислухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

25 вересня 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у Орджонікідзевському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управлінні юстиції, актова запис № 395, після укладення шлюбу дружина змінила прізвище на « ОСОБА_2 ». На даний час шлюб між сторонами не розірвано.

Від спільного подружнього життя сторони мають двох дітей, сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданому Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 240; та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 553.

Враховуючи, що діти мешкають разом з позивачкою та знаходиться фактично на її утриманні, позивачка просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання спільних дитей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у розмірі однієї треті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дати подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст.182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п. 17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В той же час в ч. 5 ст. 183 СК України передбачено право того з батьків, разом з яким проживає дитина звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства, можна дійти висновку, що законодавцем з метою забезпечення потреб дитини та захисту її інтересів визначений мінімальний розмір аліментів в частці від доходу платника, на який позивач вправі заявити безспірну вимогу про їх стягнення.

Відповідач є працездатним, відомостей про наявність на утриманні відповідача непрацездатних членів сім`ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дітей останнім не надано.

Всебічно та повно дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд задовольняє позовні вимоги та визначає розмір аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд одночасно стягує з відповідача судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати цих сум.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23.10.2023 року до досягнення дітьми повноліття.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 1073 грн 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивачка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , серія та номер паспорту не відомі, РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2

Повне рішення складено 19.02.2024 року.

Суддя О.В. Федорова