ПОСТАНОВА

іменем України

06 лютого 2024 року м. Кропивницький

справа № 398/2925/21

провадження № 22-ц/4809/193/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гаморя Марина Вікторівна, на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 10 липня 2023 року у складі судді Нероди Л.М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову посилалася на те, що відповідачі є її батьками. Вказала, що їй вже виповнилося повних 15 років, а тому вона має право на самостійне звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Вона не проживає разом з батьками, вони не беруть участі у її вихованні та не утримують її. Мати позивача, ОСОБА_3 , у січні 2020 року пішла з дому і до теперішнього часу не повернулася, її місце перебування невідоме. Слідчим відділом Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області проводилися заходи з розшуку відповідача та листом від 14 червня 2021 року №7584/114-21 повідомлено про те, що в ході проведених заходів ОСОБА_3 повідомила, що повертатися додому вона не бажає та просить припинити її пошуки. З дочкою вона не спілкується, не утримує її, не бере участі у її вихованні, життям дочки не цікавиться. Позивач проживала разом з батьком, ОСОБА_2 , до лютого 2021 року, однак через постійні сварки та непорозуміння була вимушена піти проживати разом зі своєю бабусею - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Батько позивача також не цікавиться життям дочки, не утримує її. Пенсії бабусі не вистачає на утримання позивача, тому представник позивача -адвокат Гаморя М.В., яка звернулася в інтересах ОСОБА_1 до суду з позовом, просила стягнути аліменти з обох батьків на утримання дитини, на підставі ст.ст. 152, 179 СК України та ст.32 ЦК України.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд стягнути аліменти з відповідачів на утримання позивача у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) з кожного, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення позивачем повноліття.

30 вересня 2021 року звернулася до суду із заявою про збільшення позовних вимог та просила суд стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 аліменти на своє утримання у розмірі по 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) з кожного. Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 лютого 2020 року і до досягнення ОСОБА_1 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за судовим наказом, виданим Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області 04 березня 2020 року, з моменту набрання рішення суду законної сили (а.с.64-66).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 10 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гаморя Марина Вікторівна, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.

ОСОБА_2 направив до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гаморя Марина Вікторівна,залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 10 липня 2023 року - без змін. Вважав, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності сторін на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Згідно з копією довідки про реєстрацію місця проживання особи від 14 січня 2020 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6).

Як убачається з копій паспортів відповідачів по справі, вони також зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8,9).

Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб від 09 червня 2021 року №27, виданої КП «Житлогосп», ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації з 01.02.2021 року разом з ОСОБА_4 (а.с.10).

Відповідно до копії листа Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області від 14 червня 2021 року №7584/114-21 ОСОБА_4 у відповідь на її звернення повідомлено про те, що в ході проведених розшукових заходів її дочки, ОСОБА_3 , було встановлено, що вона пішла з дому навмисно, оскільки не мала бажання там проживати, на ґрунті вживання алкогольних напоїв. Також ОСОБА_3 повідомила, що повертатися додому вона не бажає та просила припинити її пошуки (а.с.11).

Як свідчить характеристика Навчально-виховного комплексу «Олександрійський колегіум-спеціалізована школа» Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 30 квітня 2021 року №03-05/240 ОСОБА_1 навчається у колегіумі з 2012 року, батьки протягом двох років не цікавилися навчанням та поведінкою своєї дочки (а.с.12).

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 13 березня 2020 року по справі №398/380/20 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.47-48).

Судовим наказом Олександрійського міськрайонного суду від 04 березня 2020 року по справі №398/379/20 стягнуто аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів щомісячного заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття(а.с.49).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач є дитиною, позбавленою батьківського піклування. Питання про призначення їй піклувальника ніким не порушувалося, тому адвокат не може звертатися до суду з позовом в інтересах неповнолітньої дитини.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Преамбулою Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованою Україною 03 червня 2006 року, визначається важливість ролі батьків у захисті та підтримці прав і найвищих інтересів дітей, зважаючи на те, що Держави в разі необхідності мають також брати участь у такому захисті й у такій підтримці.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися при вирішенні питань, що безпосередньо стосуються дитини з причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Статтею 51 Конституції України, ч.ч.2, 3 ст.5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи, яка виникає у момент народження (частина перша статті 25 ЦК України). Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій (частина перша статті 30 ЦК України). ЦК України розрізняє такі види дієздатності фізичної особи: часткову - до чотирнадцяти років (стаття 31), неповну - від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (стаття 32) та повну - яка досягла вісімнадцяти років (повноліття) (стаття 34).

Крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника.

Відповідно частини другої статті 47 ЦПК України неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Згідно із частиною четвертою статті 152 СК України дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.

Частиною третьою ст.179 СК України передбачено, що неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Отже законодавцем передбачено, що діти віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років можуть особисто (без залучення законного представника) здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь.

З матеріалів справи убачається, що на момент звернення до суду 22 червня 2021 року із позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , набула 14 років, а отже набула цивільної процесуальної дієздатності та має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Тому висновки суду, що ОСОБА_1 має бути призначений органом опіки й піклування піклувальник малолітнього позивача, є помилковими.

Відповідно до положень ст.183 СК України (в редакції на час ухвалення рішення судом першої інстанції), частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Враховуючи наявні у справі докази, обставини справи, предмет позову, зміст заявлених позовних вимог - дана справа безпосередньо стосується особистих майнових прав і законних інтересів неповнолітньої ОСОБА_1 , яка має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними, а тому апеляційний суд приходить до висновку про те, що необхідним і достатнім розміром аліментів для забезпечення гармонійного розвитку ОСОБА_1 є стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, колегія суддів приходить до висновку про необхідність припинення стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 лютого 2020 року і до досягнення ОСОБА_1 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за судовим наказом, виданим Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області 04 березня 2020 року, з моменту набрання рішення суду законної сили.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Зазначене відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гаморя Марина Вікторівна, задовольнити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 10 липня 2023 рокускасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) у розмірі по 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) кожного, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення ОСОБА_1 повноліття,тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 лютого 2020 року і до досягнення ОСОБА_1 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за судовим наказом, виданим Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області 04 березня 2020 року, з моменту набрання рішення суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) судові витрати у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн у дохід держави.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2024 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко