Житомирський апеляційний суд
Справа №935/3226/22 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р.О.
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Талько О.Б.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №935/3226/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Василенка Р.О. в м. Коростишів,

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути із ОСОБА_2 на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди, завданої злочином 20 000 грн та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначає, що у липні 2021 року ОСОБА_2 протиправно проникла до належного їй житла та заподіяла їй легкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим їй завдано моральної шкоди. Вказує, що за даним фактом відкрито кримінальне провадження №0001653, за наслідками розгляду якого відповідач була визнана винною у вчиненні кримінальних проступків передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України та була притягнута до відповідальності у виді штрафу в розмірі 1700 грн. Зазначає, що відповідач не вибачилась перед нею, хоча застосувала до неї фізичне насилля, що є неприпустимим, порушила недоторканість її житла, оскільки вдерлася до її будинку пошкодивши вікно. У зв`язку з чим, вважає, що відповідач своїми діями завдала їй моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., які разом із судовими витратами просить стягнути на свою користь.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , в якості відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину 10 000 грн та 1970 грн судових витрат за надання професійної правничої допомоги. В решті розміру моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги того факту, що вона за свої дії сплатила штраф, що був визначений судом. Крім того вказує, що вона є особою з інвалідністю 2 групи, а тому має лише невеликий розмір доходу. Зазначає, що суд першої інстанції неправомірно поклав на неї судові витрати у розмірі 496,20 грн., оскільки відповідно до вимог чинного законодавства України вона звільнена від сплати судового збору. Вказує, що позивачем зазначено лише щодо спричинення нею фізичного насильства та проникнення до її будинку, проте не обґрунтовано глибину її страждань, вимушених змін, ступеня зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Зазначає, що судом першої інстанції не досліджено чим підтверджується факт завдання позивачу моральних страждань чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Вважає, що позивачем не доведено заподіяння їй моральної шкоди, а тому враховуючи викладене просить скасувати рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову за недоведеністю.

24 січня 2024 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що сам статус потерпілої у кримінальному провадженні підтверджує факт завдання їй шкоди. Вказує, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер та обсяг моральних страждань, пов`язаних з порушенням її безпеки та ушкодженням її здоров`я, а апеляційна скарга не містить належного обґрунтування того, що при цьому суд першої інстанції не дотримався засад розумності, виваженості та справедливості. Стверджує, що в суді першої інстанції відповідач не надавала суду підтвердження наявності у неї інвалідності 2 групи. Також просить стягнути на свою користь витрати на правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції в сумі 1500 грн.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 31 серпня 2021 року (справа №278/2711/21) у кримінальному провадженні №0001653, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України та з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1700 грн. Вказаний вище вирок набрав законної сили 01 жовтня 2021 року.

Зі змісту вироку вбачається, що «14 липня 2021 року о 18 годині 30 хвилин, обвинувачена ОСОБА_2 перебувала поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 , де в останньої виник злочинний умисел на незаконне проникнення до цього житла. Реалізуючи свій умисел, в цей день, час місці та за вказаних обставин, ОСОБА_2 проникла всередину зазначеного домоволодіння через вікно, чим порушила недоторканість житла ОСОБА_4 .

В подальшому, за зазначених обставин у приміщенні цього ж домоволодіння в обвинуваченої виник словесний конфлікт з ОСОБА_4 , в ході якого у ОСОБА_2 виник умисел, спрямований на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_2 , перебуваючи навпроти ОСОБА_4 , кулаками двох рук нанесла удар в область молочних залоз потерпілої. Після чого, не припиняючи своїх протиправних дій, нанесла кулаком правої руки один удар в область лівої руки та один удар в область лівої ноги ОСОБА_4 , чим заподіяла останній легкі тілесні ушкодження у вигляді синців обох молочних залоз, лівої руки та ноги.

ОСОБА_2 у заяві від 26.08.2021, яка підписана останньою та її захисником ОСОБА_5 , зазначила, що вона беззастережно визнає свою вину у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 162 КК України, погодилась із встановленими досудовим розслідуванням обставинами їх вчинення».

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з обставин справи, характеру, обсягу та глибини душевних страждань, їх негативних наслідків, в тому числі, які пов`язані із незаконним проникненням відповідачки всередину будинку позивачки через вікно шляхом пошкодження віконної рами, що спричинило порушенням звичного життєвого укладу позивачки, втрати відчуття безпеки у власному житлі та стрес. При цьому, завдання легких тілесних ушкоджень позивачу у власному будинку спричинили їй душевні страждання через почуття незахищеності. Визначаючи розмір моральної шкоди в розмірі 10 000 грн суд першої інстанції виходив із вимог закону, завданих позивачці страждань, принципів розумності, співмірності та справедливості.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Щодо стягнення моральної шкоди.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частинах першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, тощо. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У справі, що переглядається встановлено, що вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 31 серпня 2021 року (справа №278/2711/21) у кримінальному провадженні №0001653, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України та з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України, призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1700 грн. Вказаний вище вирок набрав законної сили 01 жовтня 2021 року.

Вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

Таким чином доведеним є факт неправомірних дій відповідача щодо позивача і порушення відповідачем її законних прав.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи без діяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд першої інстанції правильно врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги закону та обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачем завданої позивачу моральної шкоди.

Проте виходячи зі ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (легкі), відсутності відомостей про необхідність реабілітації, а також тривалості вимушених змін в організації життя, колегія суддів дійшла висновку, що розмір моральної шкоди, постановленої до стягнення є завищеним та підлягає зменшенню із 10 000,00 грн до 5000,00 грн., що з огляду на вже понесене відповідачем покарання, матиме достатній компенсаційний, а не каральний та обтяжуючий характер. Саме такий розмір моральної шкоди відповідатиме принципам розумності та справедливості.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постановах від 18.10.2019 у справі №352/342/17, від 27.01.2021 у справі №607/15258/19.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з вимогами частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частинами другою, третьою, восьмою статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Разом із тим, клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу має бути належним чином мотивовано (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

Оцінюючи надані в суді першої інстанції докази понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає, що позивачем документально підтверджено витрати на правничу допомогу, заперечення або клопотання про зменшення заявленої суми судових витрат від відповідача не надходило, крім того апеляційна скарга таких доводів не містить, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1970 грн витрат на професійну правничу допомогу, що відповідає критеріям розумності та реальності адвокатських витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заявила клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції у розмірі 1500 грн.

На підтвердження понесених витрат надано ордер на надання правничої (правової) допомоги від 19.01.2024, квитанцію №1 від 19.01.2024 про оплату наданої правничої (правової) допомоги у сумі 1500 грн та розрахунок суми гонорару адвоката за надану правничу (правову) допомогу від 19.01.2024.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Колегія суддів наголошує на тому, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат на професійну правничу допомогу під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 500 грн.

Щодо стягнення судового збору.

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 визнано інвалідом II групи з 22.09.2016 довічно, а відтак відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору.

Проте суд першої інстанції на наведене належної уваги не звернув та безпідставно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення судового збору з відповідачки, яка є інвалідом II групи та відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди слід змінити, зменшивши її розмір з 10 000 грн до 5000 грн., а в частині вирішення питання про розподіл судових витрат слід скасувати у зв`язку з порушенням норм процесуального права (ч. 6 ст. 141 ЦПК України), вказавши про те, що судовий збір має бути компенсовано за рахунок держави, а не за рахунок відповідача.

Частинами 1, 6, 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, ОСОБА_2 від сплати судового збору звільнена на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», її апеляційна скарга задоволена на 25%, то із ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи апеляційним судом на користь держави в розмірі 372,15 грн (25% від 1488,60 грн).

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2023 року в частині стягнення моральної шкоди, завданої злочином змінити, зменшивши суму стягнутої моральної шкоди з 10 000 грн до 5 000 грн., а в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 496,20 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору в сумі 496,20 компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500 грн судових витрат на правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 372,15 грн за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді