Провадження №2/369/3319/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2024 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С., вивчаючи матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю і поділ, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2024 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2023 року позовну заяву було залишено без руху. Недоліки підлягали усуненню шляхом наданням суду звіту про оцінку майна, а саме квартири АДРЕСА_1 та доплатою судового збору за вимогу майнового характеру у розмірі 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з врахуванням вартості майна та надати суду оригінал квитанції про сплату судового збору.

09.01.2024 року представник позивача подав клопотання про усунення недоліків. Відповідно до якого вказав, що позивач не є власником квартири, а тому з об`єктивних підстав позбавлена можливості бути замовником проведення оцінки вищевказаної квартири. В наслідок цього, при розрахунку судового збору за подання позовної вимоги майнового характеру позивачем було взяту за основу вартість нерухомого майна передбаченого договором купівлі-продажу квартири від 19 червня 2013 року, а саме 434 040 грн.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, у якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Відповідно до матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду заявлено позовну вимогу немайнового характеру та позовну вимоги майнового характеру.

Позивачем при зверненні до суду надано квитанції про сплату судового збору у розмір 5414 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яку подано фізичною особою, ставка судового збору встановлюється в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684 грн. * 0,4 = 1073 грн. 60 коп.).

В пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" зазначено, що пунктами 1 і 2 частини першої статті 80 ЦПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів та про визнання права власності на майно або витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI. Розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п`ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов`язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п`ятою статті 216 ЦК).

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір " за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір встановлюється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись до суду визначила вартість квартири АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу квартири від 19.06.2013 року.

Відповідно до п. 3 продажу квартири вчиняється сторонами за 434 040 грн.. Гроші в сумі 68 490 грн. покупець сплатив, а представник отримав до підписання цього договору, а гроші в сумі 365550 грн., що на день укладання договору за курсом НБУ становить 45 733 долари США 77 центів покупець зобов`язується сплатити до 19.07.2019 року.

Тобто враховуючи кошти, які були сплачені до підписання договору купівлі-продажу та які повинні бути сплачені після підписання договору вбачається, що вартість квартири за курсом НБУ становить 434 040/7,993= 54 032 долари США 51 центів, станом на момент підписання договору.

Відповідно до курсу НБУ станом на дату звернення до суду вартість долара США становить 36,9913 грн.

З огляду на вищевикладене, позивачу необхідно доплатити різницю судового збору за вимогу майнового характеру у розмірі 9 109,6 грн. та надати суду оригінал квитанції про сплату судового збору.

Зважаючи на вищевикладене, позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175-177 ЦПК України, тому, суддя вважає за необхідне надати повторно позивачу строк для усунення зазначених вище недоліків, при цьому роз`яснити позивачу, що відповідно до положень п.8 ч.1ст.257ЦПК України в разі не усунення вказаних недоліків у зазначений судом строк, його позовна заява буде повернута.

Керуючись ст.ст.175-177,185,257,260 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю і поділ - повторно залишити без руху та надати позивачеві строк для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали, який не може перевищувати 10 днів з дня отримання копії ухвали.

Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків шляхом направлення йому копії даної ухвали та роз`яснити, що у разі не виправлення недоліків до вказаного терміну позовна заява вважатиметься неподаною та буде йому повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Наталія ПІНКЕВИЧ