Справа № 585/495/24
Номер провадження 2-н/585/92/24
У Х В А Л А

16 лютого 2024 року м.Ромни

Суддя Роменського міськрайонного суду Цвєлодуб Г.О., розглянувши заяву АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послугу з розподілу природного газу, -

В С Т А Н О В И Л А:

05 лютого 2024 року представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» Формов В.В. звернувся до суду з заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послугу з розподілу природного газу, поданою через підсистему «Електронний суд».

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. При цьому згідно з п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 163 ЦПК України, якщо заяву подано в електронній формі до боржника, який має зареєстровану офіційну електронну адресу, заявник у подальшому повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом його заяви виключно в електронній формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 169 ЦПК України одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами.

При цьому судом приймаються до уваги висновки, викладені у постановах Сумського апеляційного суду по справах № 588/1180/23 та №585/2081/23, щодо можливості суду першої інстанції здійснити роздрукування екземпляру заяви про видачу судового наказу з додатками для боржника.

Крім того судом враховуються висновки, викладені у постанові КЦС Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі №629/740/19, зокрема щодо того, що працівники апарату суду за допомогою функції друку електронного документа мають можливість сформувати належну кількість копій апеляційної скарги (без додатків), оскільки відтворення копії апеляційної скарги потребує використання однієї й тієї ж функції друку документа.

У той же час такі правові висновки не надають відповіді щодо процесуального питання, яке постає перед судом першої інстанції, зокрема про порядок дій та наявність до того законних підстав при посвідченні копій електронний документів, завірених електронним підписом заявника, для виконання вимог закону та направлення відповідного пакету документів боржнику, виходячи з наступного.

Так, електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (стаття 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Крім того, згідно з висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 9901/335/20 (провадження № 11-361заі20), альтернативою звернення учасників справи до суду з позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи та подання такого документу через електронний кабінет.

Так, чинним ЦПК України не передбачено обов`язку суду виготовляти копії заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів для надіслання їх боржнику, для виконання вимог ч.2 ст. 169 ЦПК України.

Наказом Державної судової адміністрації України № 814 від 20.08.2019, з метою вдосконалення порядку ведення діловодства в місцевих та апеляційних судах України затверджено Інструкцію з діловодства в місцевих та апеляційних судах України (далі - Інструкція), яка визначає загальні правила ведення діловодства в місцевих та апеляційних судах України, регламентує порядок роботи з документами з моменту їх надходження чи створення до знищення в установленому порядку або передачі до державної архівної установи.

Пунктом 18 розділу XI Інструкції передбачено, що копія документа засвідчується тільки в разі пред`явлення його оригіналу. Не дозволяється засвідчення копій документів з копій, що засвідчені іншими особами, організаціями та установами, за винятком передбачених законодавством випадків.

Виготовлення судом копій документів з копій та їх засвідчення Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено. Суд може засвідчити копію письмового доказу або витяг з нього лише за наявності оригіналу письмового доказу при поверненні оригіналів письмових доказів за заявою особи, яка подала суду оригінали (ст. 96 ЦПК України).

Вбачається, що до суду першої інстанції через підсистему (модуль) «Електронний суд» надійшла заява АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» про видачу судового наказу, яка сформована засобами кабінету користувача електронного суду, завірена ЕЦП представника заявника, та такий документ має статус оригінала електронного документа, при роздрукуванні якого суд уповноважений його посвідчити як паперову копію електронного документа, зважаючи на наведені вище правові норми.

На виконання вимог п.3 та п. 4 ч.3 ст. 163 ЦПК України, представником заявника у підсистемі «Електронний суд» приєднано у якості додатків до заяви копії з паперових документів, які засвідчені ЕЦП представника заявника, тобто такі додатки мають статус електронної копії паперового документа, однак суд першої інстанції позбавлений можливості направити такі електронні документи на офіційну електронну адресу боржника, якої, за змістом заяви, боржник не має.

Крім того, суд і в інший спосіб позбавлений можливості виконати вимоги ст. 169 ЦПК, щодо направлення рекомендованим листом із повідомленням про вручення визначеного статтею пакету документів у частині приєднаних додатків до заяви, оскільки виготовлення паперової копії з електронної копії паперового документу (додатків до заяви) жодними нормами чинного законодавства не передбачено, зокрема і з тих підстав, що останні завірені ЕЦП представника юридичної особи, на засвідчення копій яких мається пряма заборона, представник заявника відомостей щодо наявності у нього оригіналів таких документів до відмова суду за змістом заяви або у інший спосіб не доводить, в межах наказного провадження суд позбавлений можливості витребувати у заявника оригіналі документів для посвідчення їх копій тощо.

Окремо судом також наголошується, що статтею 43 ЦПК України закріплені права та обов`язки учасників справи, до складу яких, згідно ст. 42 ЦПК України, віднесено заявника та боржника.

При цьому, відповідно до ч.7 ст. 43 ЦПК України, у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Згадана вище процесуальна норма також відображена і у п.29 Розділу ІІІ Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, згідно якого, у разі подання до суду документів в електронній формі учасник зобов`язаний у випадках, визначених процесуальним законодавством, надати доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

З наведеного вбачається, що відсутність у переліку ст. 163 ЦПК України прямого обов`язку заявника направити поштовим відправленням копію заяви про видачу судового наказу з доданими до неї документами боржнику при зверненні через підсистему «Електронний суд» та подати суду про це відповідний доказ, не звільняє останнього від виконання загального обов`язку учасника справи, визначеного ч.7 ст. 43 ЦПК України.

Окремо також судом зауважується, що згідно ч.1 ст. 163 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника (ч. 3 ст. 58 ЦПК України).

Отже, процесуальний кодекс розмежовує такі юридичні категорії як «представництво» і «самопредставництво».

Самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Отже, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (органу державної влади) без додаткового уповноваження (довіреності).

Щодо здійснення представництва за довіреністю, то відповідно до ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи.

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (ч. 3 ст. 62 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (ч. 4 ст. 62 ЦПК України).

При цьому, Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 08.06.2022 року по справі № 303/4297/20, провадження№14-105цс21 зауважила, що, починаючи з 29 грудня 2019 року, самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, слід підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва.

За матеріалами, доданими до заяви про видачу судового наказу встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичний осіб керівником юридичної особи в.о. Голови правління АТ «ОГС «Сумигаз» є Бойко Сергій Олегович, який уповноважений діяти від імені вказаною юридичної особи у порядку само представництва згідно закону.

Також до заяви додано фотокопію довіреності від 28.12.2023 р., згідно якої АТ «ОГС «Сумигаз» в особі в.о. Голови Правління Бойко Сергій Олегович уповноважує Формова В.В. представляти інтереси Товариства, окрім іншого, у судах усіх інстанції та підписувати та подавати від імені юридичної особи заяви про видачу судового наказу, без права передоручення, а також довіреність у порядку передоручення від 29.12.21023 р., що сформована через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС.

У той же час, виключно довіреність, без надання інших передбачених процесуальним законом документів, на підтвердження повноважень представника заявнику на право підпису від імені юридичної особи заяви, зокрема за статутом чи положенням (затвердженим відповідно до закону відповідним органом управління юридичної особи), або за посадовою інструкцією чи трудовим договором (контрактом), оскільки для самопредставництва юридичної особи у наказному провадженні не достатньо виданої нею на ім`я одного з працівників довіреності, про що зробила висновок Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 08.06.2022 року у справі № 303/4297/20.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови заявнику у видачі судового наказу на підставі п. 1 та п.2 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, наголошуючи при цьому, що системний характер невиконанням заявником вимог ст. 43 ЦПК України може мати наслідком визнання таких дій зловживанням процесуальними правами.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 43-44, 163, 165-166, 169, 260 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості запослугу з розподілу природного газу.

Ухвала набирає законної сили через 15 днів з дня її проголошення якщо на неї не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Ухвала може бути оскаржене протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Суддя Роменського міськрайонного суду Г. О. Цвєлодуб