Справа № 201/1077/24
Провадження № 2-н/201/38/2024
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

30 січня 2024р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., ознайомившись з матеріалами заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за спожиту електроенергію,

В С Т А Н О В И Л А:

В Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська 29.01.2024р. надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за спожиту електроенергію.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючою у справі визначена суддя Ткаченко Н.В.

Ознайомившись із матеріалами заяви про видачу судового наказу, вважаю необхідним відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 162 ЦПК України визначено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України вимоги, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

У постанові Верховного Суду від 10.04.2019р. у справі № 638/1988/17 зазначено, що житлово-комунальні послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а тому позови про стягнення заборгованості з їх оплати повинні пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2020р. у справі № 910/10647/18 зробила висновок, та вказала на те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

У постанові від 16.02.2021р. у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Наведене свідчить, що вимоги про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію повинні розглядатись за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням нерухомого майна.

Зі змісту заяви про видачу судового наказу вбачається, що ОСОБА_1 послуги з електропостачання надаються за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься за територіальністю до АНД району м. Дніпра.

Отже, дана справа не підсудна Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська, оскільки нерухоме майно, з приводу якого виник спір, знаходиться поза межами Соборного району м. Дніпра, а тому, вважаю необхідним відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за спожиту електроенергію.

На підставі викладеного, керуючись постановою Верховного Суду від 10.04.2019р. № 638/1988/17, постановами ВП ВС від 07.07.2020р. № 910/10647/18, № 911/2390/18 від 16.02.2021р., ст.ст. 30, 162, 165, 260, 353 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И Л А:

У видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за спожиту електроенергію відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя : Ткаченко Н.В.