Провадження № 2/554/1483/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

22 січня 2024 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави в складі:

головуючого судді Гольник Л.В.,

секретаря судового засідання Михайленко К.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Левенця Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Октябрського районного суду м. Полтави цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Полтаватрансбуд» про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

23.12.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Полтаватрансбуд» (далі ТДВ «Полтаватрансбуд») про стягнення коштів у сумі 691293,18 грн., з яких грошові кошти в сумі 127080,00 грн основний борг, 64145,27 грн 3% річних, 148 397,63 грн індекс інфляції, 251 670,28 грн процент за безпідставно отримані кошти, 100000,00 грн моральна шкода.

В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що 25.07.2017 року між ТДВ «Полтаватрансбуд» та позивачем укладено Договір № 51 купівлі-продажу майнових прав на квартиру.

Згідно з п. 1.1 Договору продавець продає, а покупець купує майнові права на 2-х кімнатну квартиру, будівельний № 70 загальною площею 70,2 кв.м, розташовану на 6 поверсі в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Предметом договору є майнові права на об`єкт, який після набуття покупцем його у власність, реалізується шляхом набуття прав власності на об`єкт після введення в експлуатацію та оформлення покупцем відповідних правовстановлюючих документів.

На виконання умов Договору позивач перерахувала відповідачу: 25.07.2017 року 100 000,00 грн., 26.07.2017 110 600,00 грн., 09.10.2018 200 000,00 грн., 12.11.2018 року 200 000,00 грн., 05.04.2019 24 800,00 грн., всього 635 400,00 грн.

Після введення будинку в експлуатацію, квартира з відповідним будівельним номером позивачу не була передана.

Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, що підтверджується технічною документацією на житловий будинок, оскільки квартини за номером АДРЕСА_2 за вказаною адресою взагалі не існує.

Вказує, що відповідач порушив істотну умову щодо предмету договору.

Позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача та її близьких родичів, а саме внаслідок порушення Закону України «Про захист прав споживачів». Починаючи з 2019 року, позивач не може отримати ані квартиру, ані повернути кошти за договором. Відповідач не бажає виконувати своїх обов`язків за договором, завдаючи позивачу значних моральних страждань, які полягають: у неможливості отримати житло, на яке позивач розраховувала, неможливості користуватися житлом, користуватися своїми коштами, які позивач могла використати на придбання іншого житла. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 100 000 грн.

28.12.2021 ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави Сініцина Е.М. позовну заяву залишено без руху.

03.02.2022 року ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави Сініцина Е.М. позовну заяву за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник позивача адвокат Марченко Г.І., до ТЗД «Полтаватрансбуд» повернуто позивачу.

27.04.2022 року постановою Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу представника позивача адвоката Марченко Г.І., залишено без задоволення. Ухвалу судді Октябрського районного суду м.Полтави від 03.02.2022 року залишено без змін.

16.11.2022 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 03.02.2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 27.04.2022 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

06.12.2022 року до суду надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТЗД «Полтаватрансбуд» про стягнення заборгованості та моральної шкоди.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Гольник Л.В. від 08.12.2022 року відкрито загальне провадження у справі.

Ухвалою судді від 23.05.2023 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті.

22.02.2023 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог. Вказав, що між сторонами 25.07.2017 року укладено Договір № 51 купівлі-продажу майнових прав на квартиру з будівельним номером АДРЕСА_3 , вартість майнових прав за договором становить 631 8000,00 грн, позивач мав сплатити вартість у строк до 30.09.2018 року. Позивачем порушено умови договору, на дату кінцевого строку нею сплачено було лише 210 600,00 грн, а тому відповідач повідомив про відмову від договору.

Вказані обставини були встановлені судами при розгляді справи № 552/3453/19 за позовом ОСОБА_1 до ТДВ «Полтаватрансбуд». При цьому, судами не було встановлено порушень умов договору чи закону з боку відповідача.

Кошти в сумі 476 550, 00 грн поверталися позивачу, але остання повернула кошти відповідачу.

Платіжним дорученням від 08.10.2021 року ТДВ «Полтаватрансбуд» повернув ОСОБА_1 кошти в сумі 508 220,00 грн.

Судами також було встановлено, що Договір купівлі-продажу майнових прав, укладений між сторонами, є припиненим.

Вказував, що позивач заявив позовну вимогу про стягнення заборгованості за договором, хоча належним способом захисту, з урахуванням того, що договір припинено, була б вимога про повернення безпідставно набутих коштів.

Вважають, що нарахування облікової ставки НБУ з 25.07.2017 року є необгрунтованим.

Також, відповідач вважає, що вимога про стягнення позивачем 3% річних та інфляційних втрат, починаючи з липня 2017 року, є безпідставним.

Позовна вимога про стягнення моральної шкоди про стягнення 100000,00 грн. не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено порушення її прав.

Відповідач не раз намагався повернути кошти позивачу, але остання наполегливо перераховувала їх назад на рахунок відповідача, водночас судами було встановлена обставина, що ТДВ «Полтаватрансбуд» не було порушено законних прав та інтересів позивачки у зв`язку із припиненням договору. Вважають, що ОСОБА_1 діяла свідомо та вочевидь на шкоду власним інтересам, не раз повертаючи назад кошти та закривала розрахунковий рахунок, щоб відповідач у справі не зміг належно повернути їй кошти, що є предметом спору (а.с. 215-227).

Представник позивача у судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Наголошувала, що квартира, яка є предметом договору взагалі не існує, а тому є всі підстави для задоволення позовних вимог. Зазначила, що позивач як матір двох малолітніх дітей зазнала страждань від неправомірних дій відповідача, який не побудував квартиру, а потім не повертав кошти, належні позивачу.

Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі. Водночас підтвердила, що дійсно повертала грошові кошти, що перераховував відповідач.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає частковому задоволенню виходячи з такого.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до Договору № 51 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 25.07.2017 року укладено договір між ТДВ «Полтаватрансбуд» та ОСОБА_1 , згідно якого продавець продає, а покупець купує майнові права на 2-х кімнатну квартиру загальною площею 70,2 кв.м, розташовану на 6 поверсі в житловому будинку, будівництво якого ведеться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15-17).

Предметом договору є майнові права на об`єкт, який після набуття покупцем його у власність, реалізується шляхом набуття прав власності на об`єкт після введення в експлуатацію та оформлення покупцем відповідних правовстановлюючих документів. За умови виконання своїх обов`язків за цим Договором Покупець одержує у продавця документи, необхідні для оформлення правовстановлюючих документів, що підтверджує право власності Покупця на Об`єкт (п. 1.4 Договору).

На виконання умов Договору позивач перерахувала відповідачу: платіжне дорученні від 25.07.2017 року 100 000,00 грн., платіжне дорученні від 26.07.2017 року 110 600,00 грн, платіжне доручення від 09.10.2018 200 000,00 грн., платіжне доручення від 05.04.2019 24 800,00 грн., всього 635 400,00 грн (а.с. 32-33).

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до п. 3.1. Договору вартість майнових прав становить 631800,00 грн., яку покупець здійснює до 30.09.2018 року (п.3.4 Договору).

22.01.2019 року відповідач звернувся з листом до ОСОБА_1 , яким повідомив про відмову від договору, оскільки ОСОБА_1 порушено умови договору про оплату до 30.09.2018 року, а саме вона станом на дату настання кінцевого строку оплати 30.09.2018 року сплатила лише 210 600,00 грн, а повинна була сплатити 631 800,00 грн.

Вказані обставини встановлені судами при розгляді у справі № 552/3453/19 за позовом ОСОБА_1 до ТДВ «Полтавтрансбуд», Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру частково недійсним, визнання незаконним припинення договору купівлі-продажу майнових прав, встановлення факту нумерації квартири, зобов`язання вчинити дії, визнання права власності на майнові права відповідно до положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Полтави з позовом до ТДВ «Полтавтрансбуд», Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру частково недійсним, визнання незаконним припинення договору купівлі-продажу майнових прав, встановлення факту нумерації квартири, зобов`язання вчинити дії, визнання права власності на майнові права відповідно до положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Київського районного суду м. Полтави у справі 552/3453/19 від 15.09.2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю. Вказане рішення постановою Полтавського апеляційного суду від 29.03.2021 залишено без змін (а.с. 243-257).

01.09.2021 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду рішення Київського районного суду м. Полтави від 15.09.2020 року, додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 30.11.2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 29.03.2021 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ТДВ «Полтавтрансбуд» про визнання недійсним пункт 4.8 договору № 51 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 25.07.2017 року скасовано та задоволено частково. Визнано недійсним пункт 4.8 договору № 51 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 25.07.2017 року в частині фрази «зменшену на 25 %». Рішення Київського районного суду м. Полтави від 15.09.2020 року, додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 30.11.2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 29.03.2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТДВ «Полтавтрансбуд», Департаменту з питань реєстрації про визнання недійсними пунктів 4.5, 4.5.1, 4.7 договору № 51 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 25.07.2017 року про застосування наслідків недійсності договору № 51 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 25.07.2017 року шляхом визнання його чинним (діючим, не припиненим), визнання факту, визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії, визнання майнових прав на квартиру, визнання права власності на квартиру та скасування державної реєстрації права власності на квартиру змінено, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови. З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Київського районного суду м. Полтави від 15.09.2020 року, додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 30.11.2020 року та постанова Полтавського апеляційного суду від 29.03.2021 року в скасованій та зміненій частинах втрачають законну силу (т. 1, а. с.70-82).

Згідно з платіжним дорученням № 3306 від 08.10.2021 року ТДВ «Полтаватрансбуд» повернув ОСОБА_1 508 320,00 грн. з призначенням платежу: повернення грошових коштів згідно постанови Верховного Суду від 01.09.2021 року у справі № 552/3453/19, без ПДВ (т. 1, а.с. 224).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Таким, чином, суд, проаналізувавши обставини справи та чинне законодавство, приходить до висновку, що кошти отримані відповідачем були набуті на відповідній правовій підставі, а саме відповідно до Договору № 51 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 25.07.2017 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судами у справі № 552/3453/19 встановлено, що Договір № 51 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 25.07.2017 року припинений внаслідок односторонньої відмови продавця ТЗД «Полтаватрансбуд» внаслідок порушення позивачем умов договору, оскільки станом на дату настання кінцевого строку позивач сплатила лише 210 600,00 грн, а повинна була сплатити 631 800,00 грн.

26.06.2020 року платіжним дорученням № 3138 відповідачем було повернуто позивачу грошові кошти в сумі 476 550 грн по договору № 51 від 25.07.2017 року купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 , в т.ч. ПДВ 79 425,00 грн., які ОСОБА_1 повернула як помилково направлені (а.с.221-223).

Відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України, передбачено обов`язок особи, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Як встановлено, позивачем сплачено відповідачу платежі на загальну суму 635400, 00 грн. Враховуючи те, що ТДВ «Полтаватрансбуд» позивачу було повернуто 08.10.2021 року частину коштів у сумі 508320 грн., тому залишок коштів неповернутих позивачу слід стягнути з відповідача, а саме 127080,00 грн., оскільки правові підстави на якій грошові кошти були набуті відповідачем ТДВ «Полтаватрансбуд» відпали, то відповідач зобов`язаний повернути майно.

Посилання відповідача на неможливість повернення у зв`язку зі сплатою податку на додану вартість є безпідставним та необґрунтованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказана стаття визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України індексу інфляції та три проценти річних, а саме нарахування на суму боргу у сумі 635400 грн. індексу інфляції за період з 01.09.2021 по 07.10.2021 року, тобто за період з моменту ухвалення постанови Верховним судом до часу перерахунку позивачу суми боргу.

За період з 01.09.2021 року по 07.10.2021 року розрахунок інфляційних втрат становить: 635 400,00 x 1.01200000 - 635 400,00 = 7 624,80 грн.

За період з 01.09.2021 року по 07.10.2021 року розрахунок 3% річних становить 1 932,31 грн, з яких

635 400,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 37 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1 932,31 грн.

Суд вважає безпідставним вимоги позову про стягнення суми заборгованості в частині нарахування на суму боргу індексу інфляції за період з 25.07.2017 до 01.09.2021 року та три проценти річних за цей період,.

Позивачем не доведено свідоме укладення договору з позивачем на неіснуючу квартиру. Вказане спростовується рішеннями судів у справі № 552/3453/19, з якого вбачається, що ТДВ «Полтаватрансбуд» було укладено договір на купівлі-продаж майнових прав на квартиру з ОСОБА_3 , саме на цю квартиру претендувала позивач та намагалася визнати право власності на вказану квартиру.

Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми у розмірі облікової ставки НБУ за період користування коштами, посилаючись на ст. 536 ЦК України, є безпідставними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходять з такого.

Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, статтею 23 якого визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній і чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п.3).

Згідно з п. п. 4, 5 зазначеної Постанови у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини першої ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Виходячи з приписів ст. ст.23, 1167 ЦК України, підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з таких елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Як регламентовано частиною третьою статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на це зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди.

Позивач ОСОБА_1 як на підставу своїх позовних вимог про відшкодування моральної щкоди посилається на те, що вона зазнала душевних страждань та переживань через дії відповідача, в результаті яких вона не може отримати квартиру або повернути свої кошти.

Однак такі доводи позивача суд вважає необгрунтованими, оскільки позивачем не надано суду достовірних та достатніх доказів з приводу порушення його прав відповідачем.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас суд зауважує, що під час розгляду справи № 552/3453/19, так і під час даної справи було встановлено, що саме позивачем порушено умови договору № 51 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 25.07.2017 року між ТЗДВ «Полтаватрансбуд» та ОСОБА_1 , внаслідок чого відповідач відмовився у односторонньому порядку від виконання Договору. У подальшому відповідач неодноразово направляв кошти позивачу, які остання повернула назад ТДВ «Полтаватрансбуд», що підтверджено позивачем у судовому засідання, а також відповідними доказами.

Як вбачається, позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спричинення їй моральної шкоди, а так само й моральних або фізичних страждань у зв`язку з діями відповідача, не обґрунтувала з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір такої шкоди, та чим це підтверджується, не підтвердила наявності причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, а також вини останнього в її заподіянні.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

При цьому, зважаючи на характер спору, позивач не звільнений від обов`язку доведення позовних вимог про стягнення суми на відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, відповідно до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України у співвідношенні з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивач мав би довести: наявність моральної шкоди; наявність неправомірних рішень, дій чи бездіяльності відповідача; наявність причинно-наслідкового зв`язку між рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача та завданою позивачу моральною шкодою, а також наявність вини відповідача у заподіянні позивачу моральної шкоди у визначеному нею розмірі.

Отже, позивачем не надано суду належних доказів дійсного спричинення відповідачем моральної шкоди.

Судом не встановлено наявності вини відповідача в порушенні звичного способу життя позивача, що нібито призвело до моральних страждань, втрат немайнового характеру, про які вона зазначає у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1366,37 грн.

Керуючись статтями 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Полтаватрансбуд» про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Полтаватрансбуд» на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 127 080,00 гривень, інфляційні втрати 7 624,80 грн гривень, 3% річних 1 932,31 гривень, всього 136 637,11 гривень.

В іншій частини позовних вимог відмовити.

Стягнути Товариства з додатковою відповідальністю «Полтаватрансбуд» на користь держави судовий збір в сумі 1366,37 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 31 січня 2024 року.

Відомості про учасників, які брали участь у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Полтаватрансбуд», , місцезнаходження : 36002 , м. Полтава, вул. Європейська, 107.

Суддя Л.В.Гольник