"20" вересня 2024 р.
Справа №642/5560/23
Провадження №2/642/112/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Вікторова В.В.

за участю секретаря Шнайдер Д.С.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду у місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яке не заявляє самостійних вимог: Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_4 - адвокат Дідик О.Л. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 271618,77грн. за період з 01.06.2014 по 01.09.2023 по виконавчому провадженню ВП №67665640.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем з 08.11.2003 по 05.06.2013. Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05.06.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21.07.2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, відповідно до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з 20.05.2014 року. На даний час здійснюється примусове виконання вищевказаного рішення, однак станом на день звернення з цим позовом до суду на користь позивача з відповідача не стягнуто жодної суми. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилась заборгованість по виплаті аліментів на утримання дітей, яка станом на 12.09.2023 року складає 271 618,77 грн. В зв`язку з несплатою відповідачем аліментів, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення пеню за прострочене зобов`язання у розмірі 271 618,77 грн., що є не більше 100% заборгованості.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Мозгова О.А. у відзиві на позовну заяву заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що з кінця червня 2014 по 2021 роки позивач та відповідач мешкали однією сім`єю, мали спільний бюджет, разом утримували та виховували дітей. 06.09.2017 Агібалов придбав квартиру за адресою АДРЕСА_1 , де мешкав разом з позивачкою та дітьми. В період з 19.04.2018 по 13.07.2023 позивачка була зареєстрована за вказаною адресою. Крім того, позивач отримувала дохід у вигляді орендної плати за нежитлові приміщення, що належать відповідачу. Виконавче провадження було відкрито 30.11.2021 року на підставі заяви ОСОБА_8 від 25.11.2021 та виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Харкова 29.06.2021р. На думку представника, зазначене свідчить, що позивач з 2014 року по 2021 роки не потребувала примусового виконання рішення суду. З 19.03.2015 по 22.02.2016 відповідач приймав участь в АТО за мобілізацією. На підставі заключення ВЛК 22.02.2016 був звільнений у запас. З 08.03.2022 ОСОБА_2 перебуває на військовій службі, та постановою державного виконавця від 06.06.2022 року виконавче провадження було зупинено. Вважає, що позивач нараховує пеню з 2014 року, однак доказів звернення за примусовим виконанням та відповідно доказів несплати аліментів не надав.

У відповіді на відзив представник позивача адвокат Дідик О.Л. не погодилась з доводами викладеними у відзиві, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Представник позивача у відповіді зазначив, що спільне проживання сторін з 2014 по 2021 роки не відповідають дійсності та жодним чином не впливають на обов`язок відповідача щодо матеріального утримання своїх неповнолітніх дітей. Відповідачем не надано жодного доказу належного виконання своїх зобов`язань по сплаті аліментів. Позивач вимушена була звернутись до суду та державної виконавчої служби саме у зв`язку з невиконанням у добровільному порядку відповідачем рішення суду. Відповідач продовжував ухилятись від виконання батьківського обов`язку по утриманню дітей до їх повноліття, внаслідок чого виникла заборгованість по аліментам. Проходження боржником військової служби не передбачає зупинення виконавчих дій, тому 07.03.2023 року державним виконавцем було поновлено вчинення виконавчих дій за ВП №67665640. Крім того, зупинення виконавчих дій не впливає на розмір та нарахування заборгованості внаслідок її несплати боржником.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова 27 вересня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2023 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 05 березня 2024 року поновлено строк відповідачу для подання відзиву на позов, витребувано з Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції копію матеріалів виконавчого провадження №67665640, підготовче судове засідання відкладено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 21 травня 2024 року підготовче провадження закрито та призначено цивільну справу до судового розгляду.

Представник позивача - адвокат Дідик О.Л. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити посилаючись на обставини, викладені в позові та у відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Представник відповідача адвокат Мозгова О.А. у судовому засіданні надала суду пояснення, аналогічні, викладеним у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник Холодногірсько-Новобаварський відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні 17.09.2024 року заявила клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження факту отримання коштів позивачем від оренди приміщень, що належать відповідачу. На думку представника, кошти, отримані позивачем від оренди, можна вважати як сплата аліментів.

Відповідач ОСОБА_2 підтримав клопотання про долучення доказів до справи.

Представник позивача ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення клопотання про долучення документів, посилаючись на те, що справа перебуває на розгляді суду вже тривалий час, а несвоєчасне подання доказів без поважних причин направлено на затягування процесу.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи доказів, оскільки докази, не подані у встановлений законом строк, до розгляду судом не приймаються, крім того, представник відповідача не обґрунтувала неможливість їх своєчасного подання, з причин, що не залежали від неї.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 листопада 2003 року по 05 червня 2013 рік, що підтверджується копією рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05.06.2013 року у справі №642/3695/13.

Від даного шлюбу у них народились діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26.05.2004.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05 червня 2013 року по справі №642/3695/13 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу з відповідачем, неповнолітні діти залишились мешкати з позивачем, однак відповідач припинив надавати будь яку допомогу на утримання неповнолітніх дітей, приймати участь в їх вихованні, тобто приймати виконувати покладені на нього обов`язків батька.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 642/4335/14 від 21 липня 2014 р. з Відповідача, починаючи з 20 травня 2014 року були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, відповідно до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття.

Після розірвання шлюбу діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають разом з матір`ю ОСОБА_4 та знаходяться на повному її утриманні.

30.11.2021 року на виконання рішення суду, державним виконавцем Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження ВП №67665640.

Внаслідок невиконання відповідачем рішення Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 642/4335/14 від 21 липня 2014 р. за відповідачем станом на 12.09.2023 утворилася заборгованість по виплаті аліментів на утримання дітей за період з травня 2014 року по вересень 2023 року в розмірі 271 618,77 грн., що підтверджується матеріалами виконавчого провадження та розрахунком заборгованості по аліментам від 12.09.2023, складеним державним виконавцем Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Відповідно до ч.3 ст. 195 Сімейного кодексу України (далі за текстом СК України), розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Судом встановлено, що розмір заборгованості зі сплати аліментів, нарахований державним виконавцем, відповідачем в судовому порядку не оскаржувався.

Згідно з розрахунком, який було долучено до позовної заяви представником позивача ОСОБА_4 адвокатом Дідик О.Л., загальна сума пені за порушення ОСОБА_2 аліментних зобов`язань на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за проведеними розрахунками, за період з 01 червня 2014 року по 12 вересня 2023 року, становить: 3 499 428,17 грн. (три мільйони чотириста дев`яносто дев`ять тисяч чотириста двадцять вісім грн. 17 коп.).

Згідно позовних вимог, представник позивача відповідно до ст. 196 СК України просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 271 618,77 (двісті сімдесят одна тисяча шістсот вісімнадцять грн. 77 коп.) грн., що є не більше 100 відсотків заборгованості.

Аргументи та доводи представника відповідача щодо спільного проживання сторін з 2014 по 2021 рік та ведення спільного бюджету не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та були спростовані представником позивача. Крім того, факт спільного проживання не впливає на обов`язок відповідача щодо матеріального утримання своїх неповнолітніх дітей. Долучені до Відзиву спільні фото та відео зі своїми дітьми, не дають можливості встановити дату, час та обставини, при яких зроблені вказані фото та відео.

Аліменти стягуються на утримання дітей, і обмежувати позивача у цьому праві з будь-яких причин, є порушенням прав саме дітей на належне матеріальне утримання від батьків.

Тому, взаємовідносини між самими батьками не можуть впливати на права дитини щодо необхідного матеріального утримання.

Твердження відповідача щодо отримання доходу у вигляді орендної плати за нежитлові приміщення, що належать відповідачу не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому не можуть братися судом до уваги.

Щодо посилання відповідача на реєстрацію за однією адресою позивача та дітей, судом враховано, що позивач не заперечує даний факт, та в свою чергу звертає увагу, що відповідач був зареєстрований в квартирі, що належала на праві власності позивачу, а також, внаслідок зняття з реєстрації відповідачем (власником квартири) без згоди та без повідомлення позивача, на даний момент взагалі ніде не зареєстрована.

Судом встановлено, що фактично протягом всього часу після розірвання шлюбу діти - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають разом з матір`ю (позивачем) та знаходяться на повному її утриманні.

Таким чином, аргументи відповідача щодо купівлі квартири та реєстрації дітей у ній, жодним чином не спростовують позовних вимог позивача щодо обов`язку відповідача по утриманню своїх неповнолітніх дітей.

Окрім цього, суд відхиляє доводи відповідача про те, що оскільки позивач не підтримувала контакт з відповідачем, остання не надавала відповідачу інформацію про рахунки для перерахування аліментів, що у свою чергу унеможливлювало добровільну сплату аліментів. Як вбачається з відзиву до позовної заяви та не заперечується самим відповідачем та його представником, у відповідача весь цей час був доступ до матеріалів виконавчого провадження, що спростовує твердження щодо відсутності можливості виконання обов`язку по сплаті аліментів в зв`язку з відсутністю інформації щодо рахунку для сплати заборгованості.

26 березня 2022 набув чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 15.03.2022. Закон врегульовує, що у випадку виконання рішень про стягнення аліментів, підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці, які здійснюють відрахування з заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, перераховують стягнуті кошти на визначений у заяві або зверненні стягувача рахунок, а у разі відсутності реквізитів рахунка стягувача - на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Суд приймає до уваги, що з 19 березня 2015 по 22 лютого 2016 року відповідач приймав участь в АТО за мобілізацією, якого на підставі заключення ВЛК було звільнено у запас, а також, що після повномасштабного вторгнення РФ на територію України ОСОБА_2 добровільно встав на захист Батьківщини, та 08 березня 2022 року був зарахований до особового складу в/ч НОМЕР_3 .

Разом з тим, суд звертає увагу, що постановою кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 122 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. № 146» встановлено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.

Таким чином, військовослужбовці сплачують аліменти на загальних засадах та з усіх видів грошового забезпечення.

У випадку, якщо платник аліментів ігнорує свій обов`язок та не виконує рішення суду, усі види відповідальності є застосовними для нього (пеня, штраф, адміністративна, кримінальна відповідальність, тощо).

Суд відхиляє доводи відповідача викладені ним у відзиві, що постановою від 06 червня 2022 року виконавче провадження було зупинене на підставі п.1 ч.1 ст.34 ЗУ «Про виконавче провадження» (проходження боржником служби ЗСУ), так як питання зупинення виконавчого провадження включає саме зупинення здійснення виконавчих дій, що не впливає на розмір та нарахування заборгованості внаслідок її несплати боржником в добровільному порядку за відповідним рішенням суду в рамках виконавчого провадження.

Також судом встановлено та підтверджено відповідними доказами, що доходи відповідача та наявність майна, свідчать про матеріальну можливість відповідача належним чином виконувати аліментні зобов`язання на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Також, суд приймає до уваги те, що інших утриманців на утриманні відповідача немає.

Сімейне законодавство містить презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Така позиція суду міститься у Постанові Верховного Суду від 20 липня 2020 року по справі №362/4462/16-ц.

Матеріали справи не містять доказів, які свідчать, що відповідач сплачував аліменти на користь позивача з дати прийняття Ленінським районним судом м. Харкова по справі №642/4335/14 рішення про стягнення з нього аліментів. Відповідно, відповідачем не спростований розрахунок заборгованості державного виконавця по аліментам та розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, наданий представником позивача.

На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості по аліментам у добровільному порядку, а тому суд вважає доведеною ту обставину, що відповідач був обізнаний про свій обов`язок сплачувати аліменти, однак не вжив достатніх заходів для виконання такого обов`язку, не сплатив жодного платежу в рахунок сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини на виконання рішення суду.

Аліменти стягуються на утримання дітей, і обмежувати позивача у цьому праві з будь-яких причин, є порушенням прав саме дітей на належне матеріальне утримання від батьків. Тому взаємовідносини між самими батьками не можуть впливати на права дітей щодо необхідного матеріального утримання.

Згідно із роз`ясненнями викладеними у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Враховуючи те, що дії державного виконавця з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів не визнані протиправними, довідки-розрахунки заборгованості по аліментам не скасовані у судовому порядку, а також, враховуючи, що відповідачем не надано до суду доказів сплати аліментів за період з 01 червня 2014 року по 12 вересня 2023 року, суд дійшов висновку, що розрахунок розміру пені, наданий представником позивача на підставі нарахованого державним виконавцем розміру аліментів, який підлягає сплаті відповідачем, здійснено вірно з урахуванням вимог діючого законодавства України.

Таким чином, судом встановлено, що заборгованість по аліментам сталася саме з вини відповідача, що є підставою для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), "В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини" (далі за текстом Конвенція).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції, "Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів".

Відповідно до ст. 18 Конвенції, "Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини".

Частиною 7 ст. 7 СК України, передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджаються аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Цей припис підтверджує факт підвищеного захисту прав дітей. При розгляді справи суди повинні враховувати інтереси дитини, права якої, за будь-яких обставин, мають бути захищені.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо.

Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавством встановлено розмір пені у розмірі 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць помножити на кількість днів заборгованості та помножити на 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Саме такою правовою позицією керувався Верховний Суд України у своїй постанові від 16 березня 2016 року по справі № 6-300цс16.

Такий правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі №572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року та у справі № 333/6020/16-ц від 03 квітня 2019 року.

В постанові від 25 квітня 2018 року по справі №572/1762/15-ц Верховний Суд зазначає, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn) де:

p загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується Позивачем на момент пред`явлення позову);

A1 нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Розрахунок, у разі часткової сплати аліментів, проводиться за формулою:

p = (A С) х В х1%, де

- p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

- А - нарахована сума аліментів за місяць;

- С - часткова сума сплачених аліментів;

- В - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за місяць.

Згідно наданого представником позивача ОСОБА_4 - адвокатом Дідик О.Л розрахунку неустойка(пеня) за несплату аліментів за період з 01 червня 2014 року по 12 вересня 2023 року, становить: 3 499 428,17 грн. (три мільйони чотириста дев`яносто дев`ять тисяч чотириста двадцять вісім грн. 17 коп.).

Разом з тим, відповідно до ст. 196 СК України, представник позивача просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 271 618,77 (двісті сімдесят одна тисяча шістсот вісімнадцять грн. 77 коп.) грн., що є не більше 100 відсотків заборгованості.

За таких обставин судом виявлено порушене право позивача по сплаті аліментів на утримання малолітньої дитини, яке підлягає захисту, що є підставою для стягнення з відповідача (боржника) неустойки по заборгованості за прострочення сплати аліментів згідно ч. 1 ст. 196 СК України в розмірі 100 % заборгованості - 271 618,77 (двісті сімдесят одна тисяча шістсот вісімнадцять грн. 77 коп.) грн.

Відповідно до статті 20 СК України до вимог про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів позовна давність не застосовується.

У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що відповідач допустив прострочення сплати аліментів на утримання дітей, беручи до уваги, що сума пені є значно більшою за розмір заборгованості, а позивачка просить стягнути заборгованість з пені, яка дорівнює розміру заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 271 618,77 грн., то позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову про стягнення пені.

Щодо вирішення питання про сплату судового збору, то суд зазначає наступне.

Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 7, 179, 180, 196 Сімейного кодексу України, статтями 10-13, 81, 141, 258, 259, 263-265,268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по виконавчому провадженню №67665640 за період з 01.06.2014 року по 01.09.2023 року у розмірі 271 618 (двісті сімдесят одна тисяча шістсот вісімнадцять) грн. 77 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 20.09.2024 року.

Суддя Вікторов В.В.