суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Крата В. І., Дундар І. О.,
17 вересня 2024 року
справа № 465/2223/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І., у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовив. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Постанову Львівського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року залишив без змін.
Не можемо погодитися із постановою касаційного суду з таких мотивів.
1. У квітні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Львівська міська рада, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», в якому просили:
припинити право спільної власності усіх власників на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши позивачам з будинковолодіння частку в натурі, а саме приміщення квартири АДРЕСА_2 відповідно до висновку експертизи, проведеної ПП ОСОБА_5 ;
визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до сталого порядку користування нею сторонами, а саме виділити в користування позивачам земельну ділянку, що примикає безпосередньо до квартири АДРЕСА_3 , та виділена огорожею.
2. Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 20 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково:
визнано відсутнім право спільної сумісної власності усіх співвласників на будинок за адресою: АДРЕСА_1 у частині квартири АДРЕСА_2 (чотири) у цьому, за виключенням власників: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які володіють цією квартирою на праві спільної часткової власності;
Визначено між мешканцями будинку за адресою: АДРЕСА_1 сталий порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований цей будинок, а саме: залишено за позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 можливість користування частиною земельної ділянки, що примикає безпосередньо до квартири АДРЕСА_2 у цьому будинку в межах входу виділеного огорожею як це відображено на фототаблиці до висновку експерта;
у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
3. ОСОБА_1 частково не погодилася з рішенням суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу в якій просила:
рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позову та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити;

в частині визначення порядку користування земельною ділянкою змінити судове рішення; визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до сталого порядку користування нею сторонами, а саме, виділити в користування позивачам земельну ділянку площею 459,48 кв. м, що примикає безпосередньо до квартири АДРЕСА_3 та виділена огорожею, відповідно до плану топографічного знімання.

4. Постановою Львівського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

рішення Франківського районного суду міста Львова від 20 грудня 2021 року скасовано;

прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

5. Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

5.1. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

5.2. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

5.3. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

5.4. Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, чи оскаржувати рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та в яких межах (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року в справі № 757/42885/19-ц (провадження № 61-9060св22))

5.5. Касаційний цивільний суд вже звертав увагу, що принцип заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius) відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року у справі № 179/363/21 (провадження № 61-4060св23), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року в справі № 757/42885/19-ц (провадження № 61-9060св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23)).

5.6. Суд апеляційної інстанції не може вийти і за межі доводів апеляційної скарги, погіршивши при цьому становище заявника (відповідача, який подав апеляційну скаргу). Зазначене узгоджується з принципом заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius), який відомий ще із часів римського права та існував у зв`язку з іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно з тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги (див. пункт 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року в справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24)).

6. У справі, що переглядалася:

суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, чи оскаржувати рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та в яких межах. Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги;

апеляційний суд не врахував, що: рішення суду першої інстанції оскаржувалося позивачкою ОСОБА_1 тільки у відповідній частині; переглянувши рішення суду першої інстанції повністю, скасувавши його та відмовивши в позові повністю, апеляційний суд погіршив становище позивачки ОСОБА_1 , оскільки потрапила в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги. За таких обставин, касаційну скаргу належало задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суддя В. І. Крат

Суддя І. О. Дундар