Справа №173/1695/24
Провадження №2/173/705/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області і комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

28.05.2024 року до суду звернулася позивач, ОСОБА_1 , з позовом про визнання права власності в порядку спадкування до відповідачів, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, і КП «Верхньодніпровське БТІ» .

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.06.2024 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 16.09.2024 року.

16.09.2024 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 16.09.2024 року.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України.

Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/5 частину садибного житлового будинку літера А-1 площею 53.4 кв.м. з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, ОСОБА_5 .

Після смерті ОСОБА_5 , відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається в тому числі із 1/5 частини домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Вони з чоловіком у шлюбі мали дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались.

Її чоловік в 1994 році оформив право власності на житловий будинок шляхом приватизації державного житлового фонду України та отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок площею 53.4 кв.м. Потім господарським способом вони самочинно добудували: прибудову: літ. а2-1, гараж літ. О-1, господарчу будівлю літ. П-1. Але за життя право власності на самочинно збудовані будівлі її чоловік не оформив та не ввів в експлуатацію.

Після смерті чоловіка вона звернулася до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Але постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області від 15.04.2024 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, а саме: наявність самовільно збудованих будівель, що потребує введення їх в експлуатацію, що й стало підставою звернення до суду.

В судове засідання позивач не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідачі, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явились, подавши заяву про розгляд справи у їх відсутність. Згідно поданих заяв позовні вимоги визнають та не мають заперечень проти їх задоволення.

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області і представник КП «Верхньодніпровське БТІ» в судове засідання не з`явились, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Між сторонами виникли правовідносини, що виникають із спадкових правовідносин та правовідносин з права власності на нерухоме майно. Способом захисту порушених цивільних прав позивачем визначено визнання права власності в порядку спадкування, з яким погоджується суд. Даний спосіб захисту порушених прав передбачений ст. 16, ЦК України.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки, ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, копією свідоцтва про укладення шлюбу.

Після смерті ОСОБА_5 , відкрилась спадщина яка складається в тому числі із 1/5 частини садибного житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка звернулася до державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Але постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області від 15.04.2024 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, а саме: наявність самовільно збудованих будівель, що потребує введення їх в експлуатацію, що підтверджується копією постанови нотаріуса.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що покійний чоловік позивачки, ОСОБА_5 , отримав у власність одноквартирний будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок переданий у власність в результаті приватизації державного житлового фонду ОСОБА_5 , та членам його сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 ,. ОСОБА_7 , і ОСОБА_8 .

Таким чином право власності на спадкове домоволодіння виникло у спадкодавця на законних підставах, а саме: шляхом передачі у власність житлового будинку із державного житлового фонду.

За доводами позивача, вона разом з чоловіком добудували до вищевказаного будинку прибудову: літ. а2-1, гараж літ. О-1, господарчу будівлю літ. П-1, що підтверджується даними технічного паспорту на будинок.

Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ч.4 ст.373 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва )» визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Разом з тим, у відповідності до п. 9 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» органу державного архітектурно-будівельного контролю були наданні повноваження до 31.12.2015 року приймати в експлуатацію об`єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Враховуючи, що покійний чоловік здійснив побудову господарських споруд на території домоволодіння, що належить йому на праві власності без отримання будь-яких дозволів та проекту, таке будівництво вважається самочинним будівництвом.

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК).

Судом встановлено, що проведене самочинне будівництво на присадибній земельній ділянці. Тобто спадкодавець здійснив побудову господарських споруд на земельній ділянці відповідно до її господарського призначення.

Згідно з «Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Мінюсту України № 7/5 від 07.02.02р. визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, а саме об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб

Частиною 3 ст. 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Оскільки, власник будинку ОСОБА_5 , помер не ввівши в експлуатації самочинно збудовані споруди, без оформлення спадкових прав позивачка позбавлена можливості ввести їх в експлуатацію.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її.

Судом встановлено, що позивачка є дружиною померлого ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та відповідно спадкоємцем за законом першої черги.

Відповідно до матеріалів спадкової справ № 151/2023, відкритої після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що позивачкою подана заява про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Інші спадкоємці ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , у встановлений законом строк подали нотаріусові заяви, згідно яких відмовились від прийняття спадщини, що залишилась після смерті їхнього батька ОСОБА_5 . Таким чином позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 - Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з урахуванням наведених вище доводів та обставин, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності , суд приходить до висновку що позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на спадкове нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка підлягають задоволенню у відповідності із обраним позивачкою способом захисту порушених прав.

Понесені позивачкою судові витрати в сумі 1 211.20 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, оскільки суд не вбачає вини відповідачів у порушенні прав позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, юридична адреса: 51600 вул. Сергія Яцковського, 25 м. Верхньодніпровськ Кам`янського району Дніпропетровської області, і комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації», , юридична адреса: 51600 вул. Театральна, 16 м. Верхньодніпровськ Кам`янського району Дніпропетровської області, про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , право власності в порядку спадкування за законом на 1/5 частину садибного житлового будинку літера А-1, загальною площею 53.4 кв.м., з господарчими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211.20 грн., покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 16.09.2024 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 19.09.2024 року

Дата набрання законної сили: 17.10.2024 року