Справа № 201/9537/23
Провадження 2/201/462/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 квітня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Покопцевої Д.О.,

при секретарі Тоцькій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини із матір`ю, третя особа - Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач зазначила, що від шлюбу з відповідачем має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу хлопчик проживає разом із позивачкою та перебуває на її повному утриманні, а відповідач з дитиною не спілкується і його життям не цікавиться. Разом із цим перешкоджає позивачці у виконанні її обов`язків з розвитку та оздоровлення дитини.

Через викладене позивачка просить визначити місце проживання сина із нею, вирішити питання судових витрат.

Подала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання жодного разу не з`явився.

22.11.2023р. подавав заяву про відкладення розгляду справи, зазначивши, що дізнався про судове засідання, призначене на 22.11.2023р., через перебування у відрядженні з`явитися до суду не може, просить надати матеріали справи на ознайомлення (а.с.41-42).

05.02.2024р. повторно подав заяву про відкладення розгляду справи (судове засідання призначене на 05.02.2024р.), оскільки захворів (а.с.50).

В судове засідання, призначене на 25.03.2024р., відповідач не з`явився, але 25.03.2024р. подав заяву про відкладення розгляду справи його представник, адвокат Семенуха І., який зазначив, що між ним та відповідачем 22.03.2024р. укладено договір щодо надання правової допомоги. З цих причин адвокат Семенуха І. не мав змоги ознайомитися з матеріалами вказаної справи, з метою надання клієнтові фахової юридичної допомоги.

В судове засідання, призначене на 29. 04.2024р., від сторони відповідача заяв та клопотань не отримано. Із процесуальної поведінки відповідача випливає, що він обізнаний із наявністю спору, що розглядається, він є користувачем підсистеми «Електронний суд», всі судові повістки отримував в електронній формі, а направлені йому за зареєстрованим місцем проживання поштові відправлення повернуті за закінченням терміну зберігання (при цьому останні два розпаковані), і впродовж 5 місяців, до 29.04.2024р., своє право на ознайомлення з матеріалами справи та подання заяв по суті справи не реалізував, рівно як і його адвокат.

Позаяк відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав, то суд за відсутності заперечень позивача ухвалює по справі заочне рішення.

Представник третьої особи - Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради - заявою просить розглянути справу без його участі, подав суду висновок щодо розв`язання спору № 5/5-502 від 17.11.2023р., згідно якого сторони перебували у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом із матір`ю, яка створила належні умови для проживання, виховання та розвитку хлопчика. Зареєстрованого місця проживання син сторін не має. Сторони були присутні на засідання комісії, відповідач заперечував проти визначення місця проживання хлопчика із матір`ю. Комісією було вирішено з`ясувати думку дитини. Батьки надали на це згоду, і ОСОБА_4 виявив бажання жити із матір`ю, повідомив, що батько спілкується із ним дуже рідко, через що й він не хоче із ним спілкуватися. Матеріали справи не містять інформації на підтвердження виключних обставин, за яких місце проживання дитини не можна визначити із батьком. Як зазначено у статті 3 Конвенції "Про права дитини", схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.1989 р. N 44125, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. N 789-XII, в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції "Про права дитини", пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов?язків, вік дитини, стан її здоров?я та інші обставини, що мають істотне значення. 3 огляду на зазначене, керуючись ст. ст. 160, 161 Сімейного кодексу України, п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов?язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, орган опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради вважає доцільним визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір?ю ОСОБА_1 , 1985р.н. (а.с.38-40).

Відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони уклали шлюб 24.11.2011р., 23.09.2012р. в них народився син ОСОБА_5 , рішенням від 20.10.2022р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська шлюб між сторонами розірвано (а.с.11-13).

Після припинення подружніх відносин дитина проживає із позивачкою в належному їй домоволодінні (а.с.14-19), яка створила належні умови для проживання, виховання та розвитку сина (акт обстеження умов проживання від 10.08.2023р. а.с.24).

Рішенням від 05.10.2023р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до досягнення ним повноліття, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно (а.с.55).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається в 5В класі Комунального закладу освіти «Спеціалізована школа № 67 еколого-економічного профілю» Дніпровської міської ради (а.с.57).

З поданого суду висновку Управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради № 5/5-502 від 17.11.2023р. випливає, що відповідач заперечує проти визначення місця проживання сина із позивачкою, відтак по справі спір стосовно місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону).

Верховний Суд зазначає, що міжнародні та національні норми не містять норми, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).

Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Наразі сину сторін ОСОБА_3 повних 11 років.

Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради під час складання висновку по суті спору час з`ясувала думку дитини, ОСОБА_4 виявив бажання жити із матір`ю.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.

По справі доведено, що позивачка створила для навчання та розвитку дитини належні умови. Дитина навчається у школі за місцем свого проживання. З матір`ю живе з 2022р., що свідчить про те, що у дитини з місцем проживання матері утворилися сталі соціальні зв`язки.

Відповідач викладеного не спростував.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак відповідач не виконав свого обов`язку доведення обставин, за наявності яких суд має право відмовити у визначенні місця проживання дитини з матір`ю, а позивачка довела, що проживання дитини з нею відповідатиме найкращим інтересам дитини, адже створила для цього належні умови, і саме за місцем проживання позивачки у дитини складаються соціальні зв`язки, формується коло спілкування та світогляд.

Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з того, що поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, оскільки дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.

Як зазначає сама дитина, то батько (відповідач у справі) з ним спілкується рідко, відтак і хлопчик не має бажання із ним спілкуватися.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд, дослідивши та оцінивши висновок органу опіки та піклування, поданий третьою особою, про доцільність визначення місця проживання сина сторін із позивачкою, дійшов висновку про достатність вказаного висновку як доказу у справі, оскільки він складений на підставі пояснень обох батьків, згідно з яким підтверджено належні умови проживання дитини із матір`ю, позивачкою у справі. Орган опіки провів опитування дитини, у ньому наведені підстави та аргументи (ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини та інш.), з`ясована думка хлопчика, якому вже 11 років.

Відтак висновок органу опіки та піклування не викликає обґрунтовані сумніви у його правильності та об`єктивності, і підтверджується іншими зібраними по справі доказами.

Тому судом не встановлений інтерес саме дитини на зміну місця її проживання та на доцільність такої зміни на сьогодні.

У постанові від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18, провадження № 61-44680ск18, Верховний Суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Ураховуючи, що позивачка надала належні та допустимі докази на необхідність визначення місця проживання малолітньої дитини із нею саме в інтересах дитини, врахувавши інтереси дитини, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог та відсутність підстав для відмови у задоволенні позову.

Суд виходить з того, що при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, найкращі інтереси останніх мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися. Держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку.

Відтак позов слід задовольнити.

Судові витрати позивачки стягнути з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,19,81,131,223,259,263-265,280-282 ЦПК України, ст.ст.104,107,110,112 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини із матір`ю, третя особа - Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з матір?ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1 073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України, може бути оскаржене впродовж 30 днів до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, місцезнаходження: 49023, м. Дніпро, прос. Мануйлівський, 31.

Суддя: Д.О. Покопцева