Провадження №2/447/242/24
Справа №447/263/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

17.09.2024 Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бачуна О.І.

при секретарі Данилів О.І.,

з участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаїєві, Львівської області в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої злочином,-

ВСТАНОВИВ:

30.01.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача завдану матеріальну і моральну шкоду в сумі 1100000,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач ОСОБА_2 вчинив відносно позивача протиправні дії, зокрема вчинив погрози і самовільного відімкнув живлення електромережі від будинку де проживає позивач, вчиняє самоправство, будівельні та земельні конфлікти, всупереч закону відрізав будинок позивача від електропостачання, внаслідок чого було знеструмлене помешкання. Крім цього відповідач погрожує від`єднати газопостачання до будинку. Позивач зазначає, що ОСОБА_2 вчиняв конфлікт із представниками ТОВ « Газорозподільні мережі України», принижує честь та гідність позивача, тобто систематично вчиняє відносно нього дії передбачені ст.296, ст.356 КК України. Факт протиправних дій відповідача зафіксовано в листі Львівської обласної прокуратури, ухвалі слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 05.09.2023року у справі №447/2802/23, постанові про закриття кримінального провадження від 26.09.2023року винесеної Стрийським РУП; ухвалою слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 02.01.2024року №447/3205/23 З огляду на викладене, а також в зв`язку із завданням злочинними діями відповідача шкоди, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути із відповідача матеріальну та моральну шкоду в сумі 110000,00 грн.

Ухвалою судді Миколаївського районного суду Львівської області від 19.02.2024 року, у справі було відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

29.02.2024року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву в якому вважає позов необґрунтованим, безпідставним. Вказав, що позивач не довів порушення його прав чи інтересу відповідачем. Зазначив, що відносно нього не ухвалено жодного вироку, а тому ствердження про наявність вини є безпідставним. Позивачем не доведено складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вина. Вимоги про стягнення моральної шкоди відповідач вважає надуманими, не підтверджується жодним належним та допустимим доказом. Просив у позові відмовити та стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 50000 гривень.

26.03.2024року позивач ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив , де додатково вказав, що протиправна поведінка ОСОБА_2 підтверджується тим, що відносно останнього зареєстровано декілька кримінальних проваджень. Розмір матеріальної шкоди позивач визначав виходячи із вартості будинку та земельної ділянки, а моральну шкоду оцінив в 100000грн. Вказав, що кримінальні провадження відносно ОСОБА_2 було закрито з нереабілітуючих підстав.

Ухвалою суду від 16.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 17.09.2024 позивач подав до суду заяву про відмову від частини позовних вимог, просить прийняти відмову від вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди заподіяної злочином в розмірі 1000000 гривень та здійснювати розгляд справи щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 100000 грн. заподіяної злочином.

Відповідач та його представник ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог заперечили в повному обсязі, вважають такі заявлені безпідставно, оскільки немає жодного, в тому числі і судового рішення, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення, щоб було підставою для відшкодування шкоди.

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Постановою дізнавача СД ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області Шумин М.-М. від 26.09.2023 кримінальне провадження внесене в ЄРДР за №0000153 за ознаками ст.356 КК України за зверненням ОСОБА_1 з приводу того, що ОСОБА_2 самовільно вимкнув електроенергію та має намір вчинити неправомірні дії, а саме вимкнути газ у житлі ОСОБА_4 було закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального проступку.

Ухвалою слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 20.10.2023року постанову дізнавача СД ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області Шумин М.-М. від 26.09.2023 скасовано.

Постановою дізнавача СД ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області Шумин М.-М. від 27.11.2023 кримінальне провадження внесене в ЄРДР за №0000153 за ознаками ст.356 КК України за зверненням ОСОБА_1 з приводу того, що ОСОБА_2 самовільно вимкнув електроенергію та має намір вчинити неправомірні дії, а саме вимкнути газ у житлі ОСОБА_4 було закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального проступку.

Ухвалою слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 02.01.2024року зобов`язано працівників ВП №2 Стрийського РУП ГУП у Львівській області внести відомості в ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_1 від 26.12.2023року.

Постановою дізнавача СД ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області Шумин М.-М. від 15.03.2024 кримінальне провадження внесене в ЄРДР за №0000009 за ознаками ст.296 ч.1 КК України за зверненням ОСОБА_1 з приводу того, що ОСОБА_2 грубо порушив громадський порядок , не пропустив працівників газової служби через свою ділянку, було закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального проступку.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказовий процес у цивільному судочинстві має велику значимість через його важливість для вирішення кожної справи і загальнообов`язковість, оскільки без належного підтвердження необхідних обставин особа не отримає бажаного результату та не зможе повною мірою використати надані державою юрисдикційні гарантії захисту прав, свобод та інтересів осіб у разі їх порушення, невизнання або їх оспорення.

Належність та допустимість доказів визначають ст.ст. 77,78 ЦПК України.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про відмову від позовних вимого в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 1000000гривень, а тому в цій частині позовні вимоги дослідження та вирішенню не підлягають.

В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 100000,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Як роз`яснено судам в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Факт заподіяння моральної чи будь-якої шкоди позивачу від протиправних дій відповідача не знайшов підтвердження під час дослідження поданих позивачем доказів.

Позивачем не представлено, а судом не здобуто будь-якого належного та допустимого доказу, яким встановлено вчинення відповідачем кримінального правопорушення стосовно позивача і як наслідок заподіяння шкоди. Кримінальні провадження які були розпочаті органом досудового розслідування по заяві позивача ОСОБА_1 стосовно неправомірних дій ОСОБА_2 були закриті постановою дізнавача за відсутності у його діях складу кримінального правопорушення.

Оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, суд вважає за необхідне стягнути з останнього в користь відповідача витрати на професійнеу правничу допомогу, виходячи з наступного.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів,перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місце знаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст.137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено судом, між відповідачем ОСОБА_2 та адвокатом Ратичем Т.М. укладено Договір про надання правової допомоги від 26.02.2024 року. Відповідно до умов договору, загальна вартість послуг адвоката визначена у твердій ( фіксованій) сумі і становить 50000гривень

Суд вважає, що визначена адвокатом сума гонорару є не належно обґрунтованою, такою, що не в повній мірі відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих адвокатом послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає частковому відшкодуванню .

Таким чином, оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, а адвокат Ратич Т.М. представляв інтереси відповідача, тому слід стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, які включають витрати на професійну правничу допомогу, що становлять 20000,00 гривень, із урахування складності справи та затраченого адвокатом часу.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України, ст.ст. 6-13, 18, 19, 71-79, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди в розмірі 100000 ( сто тисяч) гривень заподіяної злочином відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000 ( двадцять тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 19.09.2024

Суддя Бачун О. І.