КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3742/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Ящуку Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2023 року (суддя Ковальчук Л.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

у жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідачів солідарно заборгованість у сумі 2 463 840грн, що за курсом НБУ становить 87 000 доларів США.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що 17 серпня 2009 року між нею та ОСОБА_3 був укладений договір позики, за умовами якого вона позичила йому 87 000 доларів США, які він мав їй повернути не пізніше кінця 2016 року.

Позивачка посилалася на те, що її дочка ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 і умовила її надати у борг грошові кошти її чоловіку для потреб сім`ї, тому відповідачі повинні відповідати у солідарному порядку за неповернення боргу.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 17 серпня 2009 року в розмірі 87 000 доларів США, що еквівалентно 2 463 840грн, та понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 810грн.

В березні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2019 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_3 зазначав, що не був обізнаний про рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2019 року у даній справі до 19 лютого 2021 року, коли він був зупинений працівниками поліції і у нього був вилучений транспортний засіб на виконання рішення суду про стягнення з нього боргу.

ОСОБА_3 стверджував, що договір позики від 17 серпня 2009 року він з ОСОБА_1 не укладав, грошові кошти в розмірі 87 000 доларів США у ОСОБА_1 не отримував, а його підпис у договорі є підробленим.

Також відповідач посилався на те, що його підписи є підробленими у апеляційній

скарзі, яка подана від його імені до Київського апеляційного суду 19 березня 2020 року, та у заяві від 28 квітня 2020 року про відкликання апеляційної скарги, він не отримував ані позовну заяву позивачки, ані рекомендовані повідомлення від суду, в яких надсилалися судові повістки по справі №369/12546/18, та фактично був позбавлений можливості надати суду обґрунтовані заперечення та пояснення, заявити суду про підроблення його підпису на договорі позики від 17 серпня 2009 року та заявити клопотання про витребування у позивача оригіналу договору позики від 17 серпня 2009 року для проведення судово-почеркознавчої експертизи, а тому фактично суд ухвалив рішення по справі на підставі тверджень позивачки, письмових пояснень ОСОБА_2 , які є між собою близькими родичками, та на підставі підробленого договору позики від 17 серпня 2009 року, так і не з`ясувавши обставин, при яких нібито укладався договір позики від 17 серпня 2009 року між ним та позивачкою, та чи укладався цей договір позики від 17 серпня 2009 року взагалі.

Крім того, ОСОБА_3 посилався на наявність рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 березня 2018 року у справі № 369/9462/17, яким ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову про стягнення боргу за цим договором позики.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2023 року заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами задоволено, скасовано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2019 року, яким було частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 17 серпня 2009 року в розмірі 87 000 доларів США, що еквівалентно 2 463 840грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 810грн, та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні заяви про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області за нововиявленими обставинами.

Позивачка зазначає, що за своїм змістом заява ОСОБА_3 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та рішення суду за результатами її розгляду підмінили собою процедуру апеляційного оскарження рішення, оскільки заявник не приводить жодної обставини по суті позову, яка не могла йому бути відомою на час розгляду справи, а наводить аргументи проти позову та подає докази для спростування того, що він був повідомлений про судовий розгляд справи.

Позивачка вважає, що для випадків, коли процесуальні права не реалізовані і докази не подані своєчасно з поважної причини, у тому числі з причини необізнаності про справу, ЦПК України передбачив зовсім інший та єдиний спосіб захисту - це апеляційне оскарження рішення. Так, якщо відповідач стверджує та подає докази того, що він не був повідомлений про розгляд справи, то він мав подати ці самі докази суду апеляційної інстанції та порушити питання про поновлення строку на апеляційне оскарження і, відповідно, оскаржити рішення суду в апеляційному порядку та надати докази та заперечення проти позовних вимог.

Також позивачка зазначає, що судом першої інстанції було допущено грубе порушення норм процесуального права, оскільки ним здійснювалась фактична переоцінка доказів, вже оцінених судом в процесі розгляду справи, що виходить за межі перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами у розумінні ЦПК України.

Позивачка посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано послався на факт підробки нею спірного договору позики від 17 серпня 2019 року, оскільки матеріали справи не містять будь-яких належних доказів доведення такого факту, крім відомостей

про існування кримінального провадження та здійснення досудового розслідування за вказаними обставинами, а тому судом першої інстанції фактично було порушено принцип презумпції невинуватості та здійснено підміну обвинувального вироку суду оскаржуваним рішенням. При цьому та обставина, що ОСОБА_3 не підписував договір позики, а підпис на договорі йому не належить, не може бути нововиявленою обставиною, оскільки ця обставина йому була відома на момент розгляду справи.

Крім того позивачка стверджує, що бланки рекомендованих повідомлень від 5 лютого 2019 року, 10 квітня 2019 року та 12 вересня 2019 року, які в тому числі досліджувались експертом, взагалі не містять відповідної графи для підпису адресата та позначок «Судова повістка», а тому апріорі не могли повернутись до суду із підписом відповідача, навіть у випадку отримання ним такої кореспонденції, оскільки такий підпис проставляється у відповідній книзі (окремому аркуші) встановленого зразку, а не самому повідомленні. З огляду на зазначене позивачка ставить під сумнів наданий ОСОБА_4 висновок експерта.

Також позивачка вважає, що суд першої інстанції здійснив необґрунтоване посилання на факт відсутності оригіналу спірного договору позики, оскільки ОСОБА_4 у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами не ставилось під сумнів існування самого договору, а лише стверджувалось про підробку його підпису. При цьому, суд першої інстанції ані усно, ані письмово не зобов`язував її надати для огляду чи для проведення експертизи оригінал спірного договору, а тому посилання в оскаржуваному рішенні на його відсутність є безпідставним.

Позивачка також посилається на пропуск ОСОБА_4 строку на подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами з огляду на те, що ОСОБА_3 оскаржував дії приватного виконавця щодо примусового виконання рішення суду від 26 вересня 2019 року і ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2021 року у цивільній справі № 369/4059/21, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 7 жовтня 2021 року, йому відмовлено у задоволенні скарги.

При цьому позивачка зазначає, що зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що 23 листопада 2020 року представником ОСОБА_3 вказану постанову було отримано, а отже ОСОБА_3 знав про існування рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2019 року ще 23 листопада 2020 року, що свідчить про подання ним заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами із пропуском процесуального строку.

Крім того позивачка стверджує, що суддя Києво - Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М. взагалі не мала права здійснювати розгляд даної справи, оскільки вона в якості слідчого судді здійснювала розгляд клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту на майно, а саме на автомобіль ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження саме за фактом можливої підробки підпису останнього у спірному договорі позики, яке було задоволено. Це, на думку позивачки, може свідчити про те, що суддя Ковальчук Л.М., постановлюючи ухвалу про накладення арешту в кримінальному провадженні, вже сформувала думку про обґрунтованість версії органу досудового розслідування та дійсність факту підробки спірного договору, що, в свою чергу має бути підставою для самовідводу судді під час розгляду заяви ОСОБА_3 про перегляд даного рішення суду за нововиявленими обставинами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат Пилюченко І.Г. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що строк на апеляційне оскарження рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2019 року закінчився 26 вересня 2020 року, а тому при зверненні до суду першої інстанції із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами 16 березня 2021 року цей строк вже був пропущений, а

ОСОБА_3 був позбавлений можливості довести наявність підстав для поновлення цього строку, оскільки матеріали справи містили сфальсифіковані документи, які нібито були підписані та подані ОСОБА_3 , тому подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами є єдиним способом захисту прав ОСОБА_3 у даній ситуації.

Представник відповідача зазначає, що ОСОБА_3 визнаний потерпілим у кримінальному провадженні №0000024 від 26 лютого 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, в ході досудового розслідування якого проведено почеркознавчу експертизу та складено висновок експерта №СЕ-19/111-21/54268-ПЧ від 19 листопада 2021 року, відповідно до якого підпис у графі «__________ ОСОБА_3 » у заяві про відкликання апеляційної скарги від 28 квітня 2020 року виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою з наслідуванням його підпису.

Крім цього представник відповідача стверджує, що позивачка вводить суд в оману, зазначаючи про існування спірного договору позики від 17 серпня 2009 року, оскільки ще в 2017 році вона зверталась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 87 000 доларів США, зазначаючи, що у 2009 році перерахувала ці кошти на рахунок її зятя - ОСОБА_3 , не вказуючи при цьому про існування будь-якого договору позики. При цьому під час розгляду судом першої інстанції заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами представнику ОСОБА_1 неодноразово пропонувалось надати для огляду у судовому засіданні оригінал спірного договору позики, проте він щоразу відмовлявся це зробити, посилаючи на різні, надумані підстави, у зв`язку з чим суд був позбавлений можливості задовольнити клопотання ОСОБА_3 про призначення судової почеркознавчої експертизи. За таких обставин, ОСОБА_3 20 січня 2022 року уклав із ТОВ «Український центр судових експертиз» договір про надання експертних послуг № 1/Е-20/01, відповідно до якого доручив експерту провести експертизу фотокопії спірного договору позики та з`ясувати чи дійсно підпис від імені ОСОБА_3 на фотокопії спірного договору виконаний саме ним або ж іншою особою. Відповідно до висновку експерта № 1-31/01 від 31 січня 2022 року за результатами проведення почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 у рядку «Позичальник / ОСОБА_3 /» електрофотокопії договору позики від 17 серпня 2009 року виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою із наслідуванням його підпису.

Представник відповідача вважає безпідставними доводи позивачки про те, що на рекомендованих поштових повідомленнях, досліджуваних експертом, має міститись лише підпис уповноваженої особи поштового відділення, оскільки згідно Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року, на бланку повідомлення про вручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» одержувач розписується на зазначає прізвище.

Представник відповідача вважає, що відповідачем не пропущений строк подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, так як посилання позивачки на судове рішення в цивільній справі № 369/4059/21 є безпідставним, оскільки в даній справі зовсім інший суб`єктний склад, а тому обставини, встановлені в ході її розгляду, не є преюдиційними для вирішення спору у справі № 369/12546/18 про стягнення заборгованості за договором позики.

ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду апеляційної скарги (с.с.72-77, 86-87, 92-93, 99-100 т.3), у судове засідання жодного разу не з`явилася, причини неявки апеляційному суду не повідомила, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у її відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення

представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Кожем`яченка В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення відповідача ОСОБА_3 та його представника - адвоката Пилюченко І.Г., які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 17 серпня 2009 року в розмірі 87 000 доларів США, що еквівалентно 2 463 840грн, та понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 810грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 17 серпня 2009 року був укладений договір позики, за яким ОСОБА_3 взяв у борг 87 000 доларів, які зобов`язався повернути не пізніше кінця 2016 року, однак свого зобов`язання не виконав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала доказів, що відповідачка позичала грошові кошти у позивачки, а також, що договір позики ОСОБА_3 був укладений в інтересах сім`ї.

20 березня 2020 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області від імені ОСОБА_2 надійшла апеляційна скарга на вказане рішення суду, яка разом з матеріалами справи 3 квітня 2020 року була направлена до Київського апеляційного суду.

Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року апеляційну скаргу було залишено без руху, з наданням відповідачу десятиденного строку для усунення її недоліків.

4 травня 2020 року до Київського апеляційного суду від імені ОСОБА_3 надійшла заява про відкликання апеляційної скарги.

Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 5 травня 2020 року заяву про відкликання апеляційної скарги задоволено, апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

Задовольняючи заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2019 року за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем надані докази у підтвердження того, що договір позики від 17 серпня 2009 року є підробленим, що є істотною обставиною, яка не була встановлена судом під час попереднього розгляду справи, що саме ОСОБА_1 зобов`язана була виконати свій обов`язок доказування та довести перед судом укладення договору позики, а невиконання ОСОБА_1 обов`язку доказування та умисне зловживання правами, є підставою для відмови у задоволенні її позову.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, так як він не ґрунтується на нормах процесуального права.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її в суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення в уже розглянутій справі з урахуванням

обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13).

Згідно ч. 1 та 2 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Тобто нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були й не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його в кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, котрі беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 726/938/18).

Звертаючись до суду із заявою про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2019 року за нововиявленими обставинами, ОСОБА_3 посилався на те, що він не підписував договір позики від 17 серпня 2009 року, не був обізнаний про судовий розгляд, судових викликів не отримував, апеляційну скаргу на рішення суду та заяву про відкликання апеляційної скарги не подавав, а всі наявні в матеріалах справи документи, які містять нібито його підпис, є підробленими.

Відповідно до частини четвертої статті 423 цього Кодексу не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими

обставинами.

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (див. зазначену постанову у справі № 127/10129/17 (пункти 27, 28)).

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 9901/819/18 від 14 квітня 2021 року (пункт 6.38)).

Отже, судове рішення не може переглядатись за нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що підстави повинні виникнути після ухвалення рішення у справі (істотні обставини стали відомі стороні після ухвалення рішення, скасовано рішення, яке стало підставою для ухвалення іншого рішення, встановлені факти завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів після ухвалення незаконного рішення, тощо).

Ухвалюючи рішення 26 вересня 2019 року, суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про судовий розгляд, однак у судове засідання не з`явився, а позивачкою надані докази у підтвердження укладення з ним договору позики 17 серпня 2009 року та невиконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань по поверненню позики.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вдався до переоцінки доказів, які вже були оцінені судом, а також зазначив, що відповідачем надані докази, які підтверджують його посилання на те, що він не підписував договір позики від 17 серпня 2009 року, а позивачкою не надано доказів у підтвердження позовних вимог.

Разом з цим суд не врахував, що вказані відповідачем обставини існували на час ухвалення судом рішення 26 вересня 2019 року та були відомі відповідачу на час ухвалення рішення, отже, вони не є нововиявленими, а докази, які відповідач надав суду у підтвердження того, що він не підписував договір позики, не є доказами нововиявлених обставин, а могли бути доказами у спростування позовних вимог при розгляді справи судом.

Та обставина, що вказані докази не існували на час розгляду справи судом, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, так як нові докази у даній процедурі суд не досліджує.

Доводи відповідача ОСОБА_3 , що він не був повідомлений судом про розгляд справи, судових повісток не отримував, а відтак не міг подати суду докази у підтвердження своїх заперечень проти позову, не можуть бути підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, так як це не передбачено нормами процесуального права. Не дотримання судом норм процесуального права при судовому розгляді є підставою для перегляду рішення суду у апеляційному або касаційному порядку, а не за нововиявленими обставинами.

Посилання відповідача ОСОБА_3 та його представника на те, що на момент

звернення до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, строк на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду від 26 вересня 2019 року закінчився, тому єдиним способом оскаржити рішення суду було подання саме заяви про його перегляд за нововиявленими обставинами, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як процедура перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами не є тотожною до процедури апеляційного або касаційного перегляду рішення, і допущені судом порушення норм процесуального права не є нововиявленими обставинами.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Таким чином, перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок (що є прерогативою судів апеляційної та касаційної інстанції), а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наведені ОСОБА_3 обставини та підстави не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України та не можуть бути підставою для скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

У відповідності до частини третьої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Згідно з ч. 7 статті 429 ЦПК України судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

Тлумачення вищенаведених положень статті 429 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд після скасування місцевим судом рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами і ухвалення нового рішення по суті заявлених вимог має перевірити законність такого судового рішення, та, відповідно до положень статті 374 ЦПК України, прийняти рішення за результатами розгляду апеляційної скарги.

При цьому, суд апеляційної інстанції повинен виходити із того, що за відсутності нововиявлених обставин, суд першої інстанції мав постановити ухвалу про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, тому незалежно від форми процесуального документу (ухвала чи постанова), яку суд першої інстанції постановив з порушенням норм процесуального права (за відсутності нововиявлених обставин), апеляційний суд в межах своїх повноважень повинен скасувати рішення суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, до повноважень якого у цій справі віднесено вирішення питання про розгляд заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по суті.

Нормами ЦПК не передбачено права суду апеляційної інстанції постановляти ухвалу про задоволення такої заяви чи відмову у її задоволенні.

Такі висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №263/2998/19, від 13 листопада 2019 року у справі № 2610/12441/2012, від 7 грудня 2002 року у справі № 212/1739/22.

Частина 4 статті 263 ЦПК України визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладені висновки апеляційного суду та правову позицію Верховного Суду, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Розподіл витрат, понесених сторонами під час апеляційного перегляду справи, підлягає здійсненню судом першої інстанції за результатом розгляду справи.

Керуючись ст. 367, 374, 381-383, 429 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2023 року скасувати, цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики направити до Києво-Святошинського районного суду Київської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук