Справа № 740/401/24
Провадження № 2-др/740/20/24
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 вересня 2024 року м.Ніжин
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючої судді Гагаріної Т.О., з участю секретаря Дьоміної Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Ніжинської районної військової державної адміністрації Чернігівської області, Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «НІЖИН АГРО», виконавчий комітет Ніжинської міської ради Чернігівської області в особі відділу адміністративно-дозвільних процедур, про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації права на земельну ділянку та визнання права власності в порядку спадкування,
09.09.2024 до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про ухвалення у справі додаткового рішення, яким просила вирішити питання про відшкодування їй витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12 000 грн,про що її представником адвокатом Васюком Д.Г. було заявлено у заяві від 27.08.2024. Одночасно подано заяву про поновлення строку на подання заяви про винесення додаткового рішення.
10.09.2024 представником позивача адвокатом Васюком Д.Г. подано клопотання в якому з урахуванням принципу справедливості судового рішення та характеру спірних правовідносин, які пов`язані зокрема із оспореним рішенням органу місцевого самоврядування, просить стягнути судові витрати в сумі 12 000 грн в солідарному порядку з відповідачів Ніжинської районної військової державної адміністрації Чернігівської області та Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, окрім відповідача ОСОБА_2 , який не порушував прав позивача і не повинен відповідати за неправомірні рішення, прийняті органом місцевого самоврядування.
13.09.2024 представником відповідача Ніжинської районної військової державної адміністрації Чернігівської області Тарасенко А.М. подано клопотання в якому просить зменшити витрати на оплату правничої допомоги та заяву про розгляд справи без участі представника.
Учасники судового процесу у судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про час та місце слухання справи.
Згідно ч.4 ст.270 ЦПК України неявка сторін не є перешкодою для розгляду питання про ухвалення додаткового рішення по справі.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в справі докази, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до п.3 ч.1, ч.2, 3, 5 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27.08.2024 позов ОСОБА_1 задоволено. Разом з тим, вказаним рішенням не було вирішено питання про судові витрати позивача, зокрема витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 надавалася правнича допомога адвокатом Васюком Д.Г. на підставі витягу з договору про надання правничої допомоги №91/23 від 08.12.2023 та ордеру на надання правової допомоги. Зі змісту позову вбачається, що позивачем зазначено про попередні (орієнтовні) витрати на правничу допомогу в сумі 14 000 грн, які позивач очікує понести.

У клопотанні від 27.08.2024 адвокат Васюк Д.Г. просив справу розглянути без участі та зазначив, що позивач подасть докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України.

Щодо поновлення строку для подання заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу та доказів понесення судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

За змістом ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або судом.

Частиною 1 ст.127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому приписи чинного ЦПК України не пов`язують право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку; в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 зі справи "Пономарьов проти України", вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи № 740/401/24 за позовом ОСОБА_1 до Ніжинської районної військової державної адміністрації Чернігівської області, Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «НІЖИН АГРО», виконавчий комітет Ніжинської міської ради Чернігівської області в особі відділу адміністративно-дозвільних процедур, про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації права на земельну ділянку та визнання права власності в порядку спадкування розглянуто у відсутності позивача та її представника. Зі змістом рішення представник позивача ознайомився 02.09.2024 з ЄРДСР. Заява про відшкодування судових витратна професійну правничу допомогу у вказаній цивільній справі зареєстрована судом 09.09.2024.

Враховуючи наведені обставин суд вважає, що позивач пропустив встановлений законом строк з поважної причини і його слід поновити.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що представником в суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч.2,3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 справа № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

З урахуванням конкретних обставин справи зокрема ціни позову, суд може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. При визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовк матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст.627 ЦК України.

Частинами 1 та 2 ст.30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч.1 ст.30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 відступивши від висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18.

При розгляді вказаної справи представництво позивача здійснював адвокат Васюк Д.Г. на підставі ордеру серії СВ № 1036847, що відповідає вимогам ч.4 ст.62 ЦПК України, відповідно до якого повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір №82/23/24 «Про надання правничої допомоги». Згідно з п.4.1 витягу з договору №91/23 в ід 08.12.2023: розмір гонорару адвоката за виконання обов`язків визначених даним договором складає 14 000 грн. Вказана сума не є фіксованою і підлягає зміні в зв`язку з строком розгляду справи в суді першої інстанції та об`ємом виконаної роботи.

До заяви про винесення додаткового рішення надано розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу згідно якого остаточна сума гонорару становить 12 000 грн, ксерокопія квитанції до прибуткового касового ордеру №91/23 від 02.09.2024 про сплату ОСОБА_1 12000 грн за надання правничої допомоги.

Згідно розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин 1000 грн, складання позовної заяви 6000 грн, збір доказів (адвокатські запити) 2х1500 3000 грн, складання інших процесуальних документів (заяви, клопотання,тощо) 2000 грн, всього 12 000 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу згідно заяви позивача, суд враховує певні заперечення представника відповідача, обґрунтованість розміру цих витрат, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності таких витрат.

Отже дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, при цьому враховуючи критерій оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу), суд вбачає підстави для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу, а саме в сумі 12 000 грн.

Із врахуванням принципу справедливості, характеру спірних правовідносин, які пов`язані зокрема із оспореним рішенням органу місцевого самоврядування, судові витрати слід стягнути з відповідачів Ніжинської районної військової державної адміністрації Чернігівської області та Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на користь позивача по 6000 грн з кожного.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.270 ЦПК України, суд,

ухвалив:

заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути з Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області, , адреса: 16600, Чернігівська область, м.Ніжин, вул.Батюка, 5-А, та Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, , адреса: 14000, м.Чернігів, вул.П`ятницька, 11А, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу по 6 000 (шість тисяч) грн з кожного.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги на додаткове рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.О. Гагаріна