Провадження № 2/357/797/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О. В., при секретарі Вангородській О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

06.10.2023 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, яка зареєстрована судом 12.10.2023, мотивуючи тим, що 10.08.2021 між нею та ОСОБА_2 було укладено Договір оренди обладнання №00 10-08-21-01-0. Згідно п.1.1 вказаного договору ФОП ОСОБА_1 надає, а ОСОБА_2 приймає в строкове платне використання майно, що належить ФОП на праві власності або іншого майнового права згідно акта-приймання передачі (додаток №1). Згідно п. 1.1.1. вказаного договору вартість об`єкта оренди виражається в національній валюті України та визначається в актах приймання-передавання обладнання. Згідно п. 5.1 Договору об`єкт оренди вважається переданим ФОП та прийнятим відповідачем з моменту підписання сторонами відповідного акта приймання-передавання обладнання. 10.08.2021 вона передала, а відповідачка прийняла об`єкт оренди, що підтверджуються відповідним актом-прийому передачі обладнання підписаним 10.08.2021. Загальна вартість наданого в оренду обладнання складає 5880,00 грн. та визначена в акті прийому-передачі обладнання. Згідно п. 4.1 Договору оренди орендна плата, що складає 450,00 грн. за кожний місяць користування об`єктом оренди, виплачується орендарем - ОСОБА_2 в безготівковій формі на розрахунковий рахунок Орендодавця не пізніше 10 числа кожного місяця. Згідно укладеного договору, якщо відповідачка користується річчю, переданою їй у оренду, не за її призначенням або з порушенням умов договору оренди, ФОП ОСОБА_1 має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідачка зобов`язана усунути погіршення об`єкту оренди, які сталися з її вини. У разі неможливості відновлення речі вона має право вимагати відшкодування завданих їй збитків. Якщо відповідачка не виконує обов`язку щодо повернення речі, вона має право вимагати від відповідачки сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. На телефонні дзвінки відповідачка не відповідає. 07.09.2023 вона надіслала відповідачці досудову вимогу, з вимогою сплатити заборгованість з оренди та повернути об`єкт оренди, але оплати та відповіді від не надійшло. Згідно п.6.4.1 Договору оренди вона має право здійснити перевірку порядку використання відповідачем майна, що орендується, у відповідності до умов цього Договору оренди обладнання. Фактично не маючи можливість встановити контакт та реалізувати вказане право, враховуючи відсутність відповіді на телефонні дзвінки та електронних засобів зв`язку, враховуючи, що обладнання знаходиться в постійній експлуатації й без належного контролю за станом його експлуатації, воно стрімко втрачає свої властивості та корисний період споживання, вона вбачає за необхідне заявити до відшкодування збитків у вигляді вартості об`єкта обладнання, визначеного в акті прийому передачі транспортного засобу. Тому, просила стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором оренди обладнання №ОО 10-08-21-01-О в сумі 24780,00 грн, що складається із заборгованості по орендній платі 9450,00 грн, неустойки 9450,00 грн, вартості неповернутого об`єкта оренди 5880,00 грн, та стягнути з відповідача судові витрати у справі.

13.10.2023 судом постановлено ухвалу,якою прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

22.11.2023 судом постановлено ухвалу, про проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

21.12.2023 відповідачка - ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що 10.08.2021 між нею, ОСОБА_2 , та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено Договір оренди обладнання №ОО10-08-21-0 і так, 10.08.2021 позивачка передала їй об`єкт оренди і вона вчасно й систематично вносила щомісячні платежі у розмірі 450,00 грн. У досудовій вимозі позивачкою вказано, що станом на 07.09.2023 сума заборгованості становить 9450 грн, однак, не вказано період, з якого почала рахуватися сума заборгованості. Враховуючи той факт, що останній платіж за договором оренди нею внесено у лютому місяці 2022 року, а розмір щомісячною платежу складає 450,00 грн, то розмір заборгованості за період з лютого місяця 2022 року по вересень місяць 2023 року складає 9000,00 грн (20 міс * 450 грн = 9000). З наведеного випливає, що розрахунок заборгованості позивачкою зроблено невірно. У відповідності до п. 2.1. Договору оренди обладнання №ОО10-08-2К від 10.08.2021 об`єкт оренди передавався в оренду для захисту транспортного засобу від можливих протиправних дій третіх осіб та задля надання можливості контролю виконання умов договору застави транспортного засобу. Однак, згідно з відомостями, наданими ТОВ «Гелексі Фінанс» від 03.03.2022 остання фіксація даних з об`єкта оренди проводилася до березня місяця 2022 року. Після березня місяця 2022 року фіксація даних з об`єкта оренди більше не проводилася, у зв`язку з тим, що транспортний засіб, в якому знаходилося орендоване нею обладнання пограбували невстановлені особи. У відповідності до пунктів 7.1 та 7.2 Договору якщо Орендар користується річчю, переданою йому у оренду, не за її призначенням або з порушенням умов договору оренди, Орендодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Орендар зобов`язаний усунути погіршення об`єкту оренди, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі Орендодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Враховуючи, що транспортний засіб, у тому числі обладнання, знаходилося всередині транспортного засобу, було пограбоване невстановленими особами, орендар не міг користуватися об`єктом оренди та не міг усунути погіршення об`єкту, які крім того сталися не з його вини. Договором оренди обладнання №ОО10-08-21-О від 21.08.2021 не передбачено порядок дій сторін Договору у випадку настання форс-мажорних обставин. У відповідності до листа Торгово-промислової палати№2024/02,0-7.1 від 28.02.2022 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними. Це означає, що війна є форс-мажором, тобто обставиною непереборної сили, яка звільняє від відповідальності у випадку несвоєчасного виконання зобов`язання, виконання якого настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно якого стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані. протиправні дії третіх осіб. Таким чином, у той час як форс-мажорні обставини не передбачені Договором №ОО10-08-21-О від 21.08.2021, слід застосовувати положення цивільного законодавства щодо обставин непереборної сили. Згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належного виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно об`єкт оренди та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору. Про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення, має бути прямо зазначено в договорі (подібний за змістом правовий висновок міститься у п. 5.63 постанови Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №904/5328/21). Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор). Однак, договором, укладеним між позивачем та відповідачем умови форс-мажору, обставин непереборної сили не передбачено, а отже обов`язку завчасно повідомити про настання форс-мажорних обставин у неї немає. Крім того, цивільним законодавством України обов`язок повідомлення сторони про повідомлення щодо настання форс-мажору саме у цьому конкретному випадку не передбачено. Вона усвідомлює свої обов`язки, визначені Договором та не заперечує і не відмовляється проти належного їх виконання. Однак, у зв`язку втратою обладнання, яке є об`єктом Договору не з власної її вини та фактично вона не користувався обладнанням, а тому в цій частині укладений Договір не виконувався. З наведеного випливає, що у зв`язку з відсутністю факту виконання істотної умови Договору, обов`язок сплати орендної плати відсутній. Вона погоджується сплатити позивачці вартість неповернутого об`єкта оренди, передбаченого Договором, у сумі оціночної вартості, що становить 5880,00 грн, а в частині сплати заборгованості з орендної плати та сплати неустойки вважає стягнення недоцільним у зв`язку з наведеними у відзиві обставинами. Тому, просила позовні вимоги задовольнити частково, а саме: стягнути з неї вартість неповернутого об`єкта оренди передбаченого договором, у сумі оціночної вартості, що становить 5880,00 грн, в частині позовної вимоги про стягнення заборгованості зі сплати оренди обладнання та стягнення неустойки відмовити та розподілити судові витрати між сторонами у порядку п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

03.01.2024 представник позивача, адвокат Дударенко Анна Михайлівна, подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідачка не заперечує, що 10.08.2021 між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було укладено Договір оренди обладнання №00 10-08-21-01-0 та 10.08.2021 позивачка передала, а відповідачка прийняла об`єкт оренди, що підтверджуються відповідним актом-прийому передачі обладнання підписаним. Загальна вартість наданого в оренду обладнання складає 5880,00 грн та визначена в акті прийому-передачі обладнання. Відповідачка і не спростовує та не заперечує умови договору, вважає, що оскільки нею було здійснено один платіж в рахунок сплати орендної плати у лютому 2022 року, то сума заборгованості є меншою на 450, грн, але відповідачка не заперечує, що з 10.08.2021 по 22.08.2023 пройшло 25 повних місяців, не надає доказів, що нею здійснено платежі окрім 1800,00 грн. Тому, заборгованість з орендної плати становить 9450,00 грн (25 місяців х 450,00 грн на місяць - 1800,00 грн). Також, договором встановлено, що якщо відповідачка не виконує обов`язку щодо повернення речі, то позивачка має право вимагати від неї сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (неустойка = заборгованість з орендної плати = 9 450,00 грн). Вартість неповернутого об`єкта оренди = 5880,00 грн. У відзиві відповідачка зазначає, що транспортний засіб, у тому числі обладнання, яке знаходилось всередині транспортного засобу, було пограбоване невстановленими особами, вона не могла ним користуватись та не могла усунути погіршення об`єкту, але в той же час відповідачка не надає жодного доказу на підтвердження зазначених обставин - доказів того, що про даний факт вона повідомила правоохоронні органи та власника майна, не надає доказів, що нею вжито всіх від неї залежних заходів щодо належного виконання зобов`язання. Також, наголошує, що в даних правовідносинах не мали місце форс - мажорні обставини. Висновки, які сформулював Верховний суд у своїх Постановах від 16.07.2019 у справі № 917 1053 18 та від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, в яких суд встановив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Важливо, що така позиція органу правосуддя зовсім не зводить нанівець принцип звільнення від доказування у разі існування загальновідомих фактів, а навпаки вказує лише на необхідність підтвердження існування форс-мажору по відношенню до конкретного суб`єкта в конкретних умовах. Отже, форс-мажор як обставина непереборної сили потребує доведення і належного правового оформлення сторонами в судовому процесі. Саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань. Звертає увагу і на встановлену законодавством форму підтвердження форс-мажорних обставин з боку третіх осіб, якими в Україні виступають Торгово-промислова палата та її регіональні представництва. Ці органи в межах своєї компетенції видають сертифікати про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта. Але лише у разі існування та належного підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між дією форс-мажорних обставин і неможливістю виконання зобов`язання. При цьому, сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (Постанови Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 911/589/21, від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Тому, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за Договором оренди обладнання №ОО 10-08-21-01-0 у сумі 24 780,00 грн, що складається із: заборгованості з орендної плати 9 450,00 грн, неустойки 9 450,00 грн, вартості неповернутого об`єкта оренди 5880,00 грн.

Представник позивача, адвокат Дударенко Анна Михайлівна, в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Також, зазначила, що витрати на правову допомогу будуть подані у визначений ст. 141 ЦК України строк.

Представник відповідача, за довіреністю у справі - ОСОБА_3 , в судовому засіданні просила стягнути з відповідача вартість об`єкта оренди в розмірі 5880,00 грн, а в іншій частині позовних вимог відмовити, оскільки після березня 2022 року фіксація об`єкта не проводилася, обладнання викрали, відповідач зверталася до органів НП, але її заяву не прийняли так як почалася війна та були інші нагальні питання. Транспортний засіб та обладнання пограбовано, тому відповідачка не могла ним користуватися. Війна є форс-мажором, тому відповідачка звільняється від відповідальності.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала викладені у відзиві обставини та думку представника, позовні вимоги визнала частково в частині стягнення вартості об`єкта оренди в розмірі 5880,00 грн, суду пояснила, що має 3-х дітей, коли почалася війна виїхала на Закарпаття, де і сталося пограбування, зверталася до органів НП, але її заяву не прийняли, сказали що війна і ніхто не буде його шукати.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що 10.08.2021 між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено Договір оренди обладнання №ОО10-08-21-01-О (а.с. 5-6), згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне використання майно, що належить орендодавцю на праві власності або іншого майнового права згідно акта-приймання передачі (додаток №1).

Згідно п. 1.1.1. Договору вартість об`єкта оренди виражається в національній валюті України та визначається в актах приймання-передавання обладнання.

Згідно п. 2.1 Договору об`єкт оренди передається в оренду для захисту транспортного засобу від можливих протиправних дій третіх осіб та задля надання можливості контролю виконання умов договору застави транспортного засобу.

Згідно п. 3.1, 3.2 Договору, строк оренди складає 6 місяців з моменту підписання договору оренди. Якщо орендар продовжує користуватися майном після закінчення строку договору оренди, то договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно п. 5.1 Договору, об`єкт оренди вважається переданим Орендодавцем та прийнятим орендарем з моменту підписання сторонами відповідного акта приймання-передавання обладнання.

10.08.2021 між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було підписано акт приймання-передачі майна (а.с. 7), згідно якого ОСОБА_1 було передано, а ОСОБА_2 прийнято об`єкт оренди, обладнання Ві 820TREK, загальна вартість якого складає 5880,00 грн.

07.09.2023 ФОП ОСОБА_1 направила ОСОБА_2 досудову вимогу (а.с. 8, 9, 10), в якій повідомила про розірвання договору оренди обладнання №ОО10-08-21-01-О та вимагала сплатити заборгованість з орендної плати та повернути об`єкт оренди до 21.09.2023, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 8, 9, 10), яку остання отримала 27.09.2023, що підтверджується відстеженням пересилання поштового відправлення (а.с. 49), але будь яких дій щодо оплати та повернення об?єкту оренди відповідачка не вчинила.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 759 ЦК визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Відповідно до ч.1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно положень ст. 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до ст. 767 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню. Наймодавець зобов`язаний попередити наймача про особливі властивості та недоліки речі, які йому відомі і які можуть бути небезпечними для життя, здоров`я, майна наймача або інших осіб або призвести до пошкодження самої речі під час користування нею. Наймач зобов`язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані.

Відповідно до ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Аналіз змісту зазначених норм закону свідчить, що істотними умовами договору найму є погодження сторонами предмету договору (об`єкту, який передається в найм), строку його дії та розміру плати.

Отже, між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою ОСОБА_2 було укладено Договір оренди обладнання №ОО10-08-21-01-Овід 10.08.2021, підписано акт приймання-передачі майна та сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, що визнається сторонами у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Позивачка в обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно укладеного договору оренди обладнання №ОО10-08-21-01-О від 10.08.2021, якщо відповідачка користується річчю, переданою йому у оренду, не за її призначенням або з порушенням умов договору оренди, то вона має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідачка зобов`язана усунути погіршення об`єкту оренди, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі вона має право вимагати відшкодування завданих збитків. Також, якщо відповідачка не виконує обов`язку щодо повернення речі, вона має право вимагати від відповідачки сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Тому, не маючи можливості реалізувати вищезазначене право, враховуючи, що обладнання знаходиться в постійній експлуатації й без належного контролю за станом його експлуатації та відсутність відповіді на телефонні дзвінки та електронні засоби зв`язку, просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором оренди обладнання №ОО 10-08-21-01-О в сумі 24780,00 грн, що складається із заборгованості по орендній платі 9450,00 грн, неустойки 9450,00 грн та вартості неповернутого об`єкта оренди 5880,00 грн.

Згідно п. 4.1 Договору оренди, орендна плата, що складає 450,00 грн. за кожний місяць користування об`єктом оренди, виплачується орендарем ОСОБА_2 в безготівковій формі на розрахунковий рахунок Орендодавця не пізніше 10 числа кожного місяця.

Згідно п. 6.1 Договору оренди, орендар зобов`язаний використовувати майно, що орендується, згідно з його цільовим призначенням у відповідності до п. 2 цього договору та своєчасно здійснювати орендні платежі.

Згідно п. 6.4.1, 6.4.2 Договору оренди, орендодавець має право здійснити перевірку порядку використання орендарем майна, що орендується, у відповідності до умов цього Договору оренди обладнання. Орендодавець має право відмовитися від договору оренди і вимагати повернення речі.

Згідно п. 7.1 Договору оренди, якщо орендар користується річчю, переданою йому у оренду, не за її призначенням або з порушенням умов договору оренди, орендодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Згідно п. 7.1 Договору оренди, орендар зобов`язаний усунути погіршення об`єкту оренди, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі орендодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Згідно п. 8.3 Договору оренди, якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення речі, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідачка з умовами договору була ознайомлена, підписала вищевказаний договір оренди обладнання №ОО10-08-21-01-О від 10.08.2021, отримала в тимчасове платне користування об`єкт оренди, однак умови договору порушила, що нею визнається.

Так, ОСОБА_2 визнала позовні вимоги в частині стягнення з неї вартості неповернутого об`єкта оренди, у сумі оціночної вартості, яка визначена в акті приймання-передачі та становить 5880,00 грн, у зв`язку із втратою обладнання, яке є об`єктом Договору.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки вартості неповернутого об`єкта оренди передбаченого договором, підлягають до задоволення.

Водночас, ОСОБА_2 , заперечуючи проти стягнення заборгованості по орендній платі в розмірі 9450,00 грн та неустойки в розмірі 9450,00 грн, зазначає, що у досудовій вимозі позивачем вказано, що станом на 07.09.2023 сума заборгованості становить 9450 грн, однак, позивачкою не вказано період, з якого почала рахуватися заборгованість, та враховуючи той факт, що останній платіж за договором оренди нею внесено у лютому місяці 2022 року, а розмір щомісячною платежу складає 450,00 грн, то розмір заборгованості за період з лютого місяця 2022 року по вересень місяць 2023 року складає 9000,00 грн (20 міс * 450 грн = 9000). З наведеного випливає, що розрахунок заборгованості позивачкою зроблено невірно. Також, у відповідності до п. 2.1. Договору оренди обладнання №ОО10-08-2К від 10.08.2021 об`єкт оренди передавався в оренду позивачем відповідачу для захисту транспортного засобу від можливих протиправних дій третіх осіб та задля надання можливості контролю виконання умов договору застави транспортного засобу. Однак, згідно з відомостями, наданими ТОВ «Гелексі Фінанс» від 03.03.2022 остання фіксація даних з об`єкта оренди проводилася до березня місяця 2022 року. Після березня місяця 2022 року фіксація даних з об`єкта оренди більше не проводилася, у зв`язку з тим, що транспортний засіб, в якому знаходилося орендоване обладнання пограбували невстановлені особи. Тому, вона не могла користуватися об`єктом оренди та не могла усунути погіршення об`єкту, які крім того сталися не з її вини, а тому в цій частині укладений Договір не виконувався. Зазначає, що договором оренди обладнання №ОО10-08-21-О від 21.08.2021 не передбачено порядок дій сторін Договору у випадку настання форс-мажорних обставин. Згідно листа Торгово-промислової палати №2024/02,0-7.1 від 28.02.2022, військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022, визнано форс-мажорною обставиною. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними. Це означає, що війна є форс-мажором, тобто обставиною непереборної сили, яка звільняє від відповідальності у випадку несвоєчасного виконання зобов`язання, виконання якого настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно якого стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Таким чином, у той час як форс-мажорні обставини не передбачені Договором №ОО10-08-21-О від 21.08.2021, слід застосовувати положення цивільного законодавства щодо обставин непереборної сили. Також, договором оренди обладнання не передбачено і обов`язку завчасно повідомити про настання форс-мажорних обставин. Тому, у зв`язку з відсутністю факту виконання істотної умови Договору, обов`язок сплати орендної плати відсутній.

Однак, суд критично оцінює зазначені твердження відповідачки, оскільки належних, допустимих та достатніх доказів у підтвердження вищевикладених обставин до суду не надано.

Так, Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, Указом Президента України №133/2022 було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України №259/2022 від 18.04.2022, було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України №341/2022 від 17.05.2022, було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 травня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 12 серпня 2022 року, строк дії воєнного стану продовжено з 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України №757/2022 від 16.11.2022 строк дії воєнного стану продовжено з 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента №58/2023 від 06.02.2023 строк дії воєнного стану продовжено з 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента №254/2023 строк дії воєнного стану продовжено з 20 травня 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента №451/2023 строк дії воєнного стану продовжено з 18.08.2023 строком на 90 діб та Указом Президента № 734/2023 від 06.11.2023, строк дії воєнного стану продовжено з 15 листопада 2023 року до 14 лютого 2024 року.

Згідно ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

У постанові від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 Верховний суд виокремив наступні елементи форс-мажорних обставин: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; і найголовніше - унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Тобто, форс-мажор розглядається як обставина непереборної сили, запобігти якій зобов`язана сторона не має змоги. Відповідно, неналежне виконання договору не є наслідком її неправомірних дій і виключає наявність вини, яка є обов`язковою умовою для настання відповідальності за порушення зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Так, Українське законодавство визнає форс-мажором ряд надзвичайних та невідворотних обставин, серед яких має місце і збройний конфлікт, військові дії, неоголошена війна.

Дійсно, у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ в Україну Торгово-промислова палата 28.02.2022 розмістила на своєму офіційному сайті лист, яким засвідчила, що збройна агресія РФ є форс-мажорною обставиною в контексті українського законодавства.

Водночас, Верховний суд у постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Така позиція суду зовсім не зводить нанівець принцип звільнення від доказування у разі існування загальновідомих фактів, а навпаки - вказує лише на необхідність підтвердження існування форс-мажору по відношенню до конкретного суб`єкта в конкретних умовах.

Отже, форс-мажор як обставина непереборної сили потребує доведення і належного правового оформлення сторонами в судовому процесі. Саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань.

Звернути особливу увагу слід і на встановлену законодавством форму підтвердження форс-мажорних обставин з боку третіх осіб, якими в Україні виступають Торгово-промислова палата та її регіональні представництва. Ці органи в межах своєї компетенції видають сертифікати про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта. Але лише у разі існування та належного підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між дією форс-мажорних обставин і неможливістю виконання зобов`язання.

При цьому, сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 911/589/21, від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 25.11.2021 у справі № 905/55/21).

Отже, лист ТПП № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 жодним чином не підтверджує ту обставину, що саме внаслідок військової агресії РФ проти України, в зв`язку із чим було введено воєнний стан, ОСОБА_2 не мала можливості виконати свої зобов`язання за договором та лише в сукупності з іншими належними та допустимими доказами він може засвідчити існування форс-мажорних обставин, однак, відповідачка будь-яких доказів неможливості виконання зобов`язань за договором внаслідок військової агресії РФ проти України до суду не надала.

Як було зазначено вище у рішенні, відповідачка зобов`язана своєчасно сплачувати орендні платежі у розмірі 450,00 грн за кожний місяць користування об`єктом оренди в безготівковій формі на розрахунковий рахунок позивача не пізніше 10 числа кожного місяця.

Встановлено, що за період з 10.08.2021 (дата укладення договору оренди обладнання) по 07.09.2023 (дата направлення досудової вимоги) пройшло 25 повних місяців користування об`єктом оренди, за вказаний період відповідачем сплачено 1800,00 грн, що визнається позивачкою та не спростовано відповідачкою, тому, заборгованість з орендної плати за вказаний період складає 9450,00 грн (25 місяців х 450,00 грн - 1800,00 грн), яка і підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 .

Як було зазначено вище у рішенні, якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення речі, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (п. 8.3 Договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Встановлено, що 07.09.2023 ФОП ОСОБА_1 направила ОСОБА_2 досудову вимогу, в якій повідомляла про розірвання договору оренди обладнання №ОО10-08-21-01-О, вимагала сплатити заборгованість з оренди та повернення об`єкту оренди до 21.09.2023.

Відповідачка, отримавши вказану вимогу 27.09.2023, що підтверджується відстеженням пересилання поштового відправлення (а.с. 49), будь яких дій щодо оплати заборгованості та повернення об?єкту оренди не вчинила, тому враховуючи вищезазначене, позивачка має право вимагати від ОСОБА_2 сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Позивач просить стягнути з відповідача неустойку у розмірі 9450,00 грн, однак, суд критично оцінює такий її розмір, оскільки умовами договору визначено її розмір та порядок стягнення у випадку неповернення об`єкта оренди.

Судом встановлено період прострочення відповідачем повернення об`єкта оренди з 21.09.2023 (момент отримання досудової вимоги) по 06.10.2023 (дата подачі позову до суду) терміном 9 днів, тому неустойка за вказаний період становить 270,00 грн (900/30*9).

Отже, підлягають до задоволення вимоги позивачки, про стягнення заборгованості за користування об`єктом оренди у розмірі 9450,00 грн та неустойки в розмірі 270,00 грн, оскільки відповідачкою були порушені умови зобов`язання, обумовлені договором.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду, тому, з відповідачки на користь позивачки стягуються кошти судові витрати (судовий збір) пропорційно задоволеним позовним вимогам, що становить 675,87 грн.

Керуючись ст. 11, 15, 16, 525, 526, 625-629, 759,761, 762, 763, 765, 767, 795 ЦК України, ст. 2, 4, 12, 13, 76 - 82, 141, 206, 247, 258, 259, 264 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість за Договором оренди обладнання №ОО 10-08-21-01-О від 10 серпня 2021 року у розмірі 15600,00 грн (п`ятнадцять тисяч шістсот гривень 00 копійок), яка складається із: заборгованості зі сплати орендної плати 9450,00 грн, вартості неповернутого об`єкта оренди 5880,00 грн та неустойки 270,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 675,87 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повний текст рішення не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.01.2024.

Суддя О. В. Бондаренко