Провадження № 2-з/761/540/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Юзькова О.Л, розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову в порядку ч. 2 ст. 149 ЦПК України до подачі позову, -

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява представника ОСОБА_1 про забезпечення позову в порядку ч. 2 ст. 149 ЦПК України, шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , що знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або фінансово-кредитних установах на все рухоме і нерухоме майно, що належить на праві власності останнього в межах заявленої суми заборгованості в розмірі 17 500 000 грн. 00 коп. Заява мотивована тим, що 23.08.2023 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики , відповідно до якого останній отримав від заявника суму коштів у розмірі 17 500 000,00 грн. та взяв на себе зобов`язаня їх повернути до до 23.08.2024 включно. Поведінка ОСОБА_2 свідчить, що позичальник не має наміру здійснювати розрахунок з позикодавцем, оскільки в строк передбачений умовами договору борг не повернув, на претензії заявника щодо виконання належним чином взятих на себе зобов`язань не реагує.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Загальні вимоги до заяви про забезпечення позову викладені у ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Частиною другою ст. 150 ЦПК України визначено, що у разі коли заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження в справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти. Реєстраційний номер облікової картки платника податків або паспортні дані інших сторін - фізичних осіб, які не є підприємцями, вказуються у випадку, якщо вони відомі заявнику.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п. п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника). Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Так зазначив Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 р. у справі №183/5864/17-ц.

Також в зазначеній постанові Верховний Суд наголосив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Так, як свідчать матеріали заяви , майбутній предмет позову - стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики, укладеним сторонами 23.08.2023, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванченком В.Ю., у розмірі 17 500 000,00 грн.

Строк повернення грошових коштів (п. 1 договору позики) 23.08.2024

Як зазначає представник заявника, і це вбачається з наданих матеріалів, у зв`язку із невиконанням зобов`язань за договором позики, ОСОБА_1 неодноразово направлялись в адресу ОСОБА_2 претензії з вимогами повернення суми боргу у розмірі 17 500 000,00 грн.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц.

За встановлених обставин, беручи до уваги предмет майбутнього спору, беручи до уваги наявність підстав вважати, що невжиття засобів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення прийнятого по суті справи, заява підлягає задоволенню.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до приписів ч. 4 ст. 152 ЦПК України, разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом.

Виходячи з наведеного, на підставі ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасуна Володимира Григоровича про забезпечення позову в порядку ч. 2 ст. 149 ЦПК України до подачі позову задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , що знаходяться на його рахунках в усіх банківських установах та на все рухоме, нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 у межах суми у розмірі 17 500 000 грн. 00 коп.

Дані боржника: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Дані стягувача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Ухвала суду відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до вказаного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: