К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 вересня 2024 року місто Київ

справа № 359/11045/23

апеляційне провадження № 22-ц/824/11024/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області у складі судді Муранової-Лесів І.В. від 21 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, інфляційних втрат та трьох процентів річних,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Позов мотивовано тим, що 3 листопада 2021 року ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 6 000 доларів США, що підтверджується розпискою, відповідно до якої зобов`язався повернути заборгованість частинами: 1 000 доларів США - з 20 по 25 листопада 2021 року, 1 000 доларів США - з 25 по 30 листопада 2021 року, 2 000 доларів США - до 31 грудня 2021 року, 1 000 доларів США - до 20 січня 2022 року та 1 000 доларів США - до 30 січня 2022 року.

Відповідач повернув лише 1 000 доларів США. Протягом листопада - грудня 2021 року між сторонами велася переписка у месенджері "Телеграм", згідно з якою відповідач підтверджував наявність боргу та обіцяв повернути, проте після сплину терміну повернення, видалив переписку та встановив налаштування, при яких переписка автоматично видаляється через 1 день.

16 серпня 2023 року позивач направив на адресу відповідача претензію з проханням сплатити суму боргу протягом 30 днів, відповідь на яку не отримав.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 відмовляється добровільно повернути борг,ОСОБА_2 просив стягнути з нього заборгованість по позиці в розмірі 182 108 грн, інфляційні втрати за весь час прострочення у розмірі 47 498 грн 60 коп. та три проценти річних у розмірі 9 579 грн 38 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики в розмірі 182 108 грн., три проценти річних в сумі 359 грн. 12 коп., всього на загальну суму 182 457 грн. 12 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 824 грн. 57 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в судовому засіданні фактично не заперечувалося отримання грошових коштів, позивачем доведено існування між сторонами договірних правовідносин, що виникли на підставі розписки від 3 листопада 2021 року і наявність у відповідача обов`язку повернути отримані у борг кошти. Сума неповернутого відповідачем боргу становить 5 000 доларів США, які на вимогу позивача стягуються в гривневому еквіваленті, а тому інфляційні втрати стягненню не підлягають. Після введення в Україні воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності за статтею 625 ЦК України, а тому три проценти річних на підставі частини 2 статті 625 ЦК України підлягають стягненню з відповідача виключно за період з 31 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року в сумі 359 грн 12 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що розписка від 3 листопада 2021 року не підтверджує факт укладення договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки відсутня домовленість між сторонами стосовно істотних умов договору: факт та дата отримання коштів ОСОБА_1 ; передача таких коштів, в тому числі їх передача саме ОСОБА_2 , як передумова повернення боргу; відсутній чіткий предмет договору (грошові кошти у валюті конкретної країни); відсутній чіткий строк виконання зобов`язання (у розписці декілька кінцевих строків повернення боргу, а щодо 2 000 доларів взагалі не вказаний рік повернення). Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції належним чином не дослідив наявні в матеріалах справи докази, чим порушив норми процесуального права і дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зазначає про безпідставність доводів скаржника, звертає увагу, що відповідач в судовому засіданні особисто підтвердив факт отримання грошових коштів.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив її відхилити.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що згідно з розпискою від 3 листопада 2021 року ОСОБА_1 зобов`язався повернути борг в розмірі 6 000 доларів частинами до 30 грудня 2021 року: 1) частину 1 000 доларів з 20 по 25 листопада; 2) частину 1 000 доларів з 29 по 30 листопада; 3) частину 2 000 доларів до 31 грудня 2021 року; 4) і 1 000 доларів до 20 січня 2022 року; 5) і 1 000 доларів до 30 січня 2022 року (а.с.7).

Згідно копії вказаної розписки 1 000 доларів була повернута, що також не заперечується сторонами.

16 серпня 2023 року ОСОБА_2 направив на адресу ОСОБА_1 претензію з проханням сплатити залишок боргу в сумі 5 000 доларів США протягом 30 днів з моменту отримання претензії (а.с.9).

ОСОБА_1 зобов`язання перед ОСОБА_2 за договором позики не виконав, залишок боргу в сумі 5 000 доларів США не повернув.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, законодавець визначив, що розписка позичальника може бути доказом укладення договору позики та його умов.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання у позику грошових коштів є документами, якими підтверджується як умови домовленості сторін та зміст зобов`язань, так і засвідчується отримання позичальником від позикодавця погодженої сторонами грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17.

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане (постанова Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 755/7216/21 та ряд інших).

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З копії розписки від 9 листопада 2021 року чітко убачається, що ОСОБА_1 зобов`язується повернути борг в розмірі 6 000 доларів частинами: 1 000 доларів - з 20 по 25 листопада; 1 000 доларів - з 25 по 30 листопада, 2 000 доларів - до 31 грудня 2021 року, 1 000 доларів США - до 20 січня 2022 року та 1 000 доларів США - до 30 січня 2022 року.

Згідно відмітки на розписці ОСОБА_2 отримав 1 000 доларів США.

Факт написання вказаної розписки відповідачем фактично не оспорювався, як і отримання грошових коштів від ОСОБА_2 .

Таким чином, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення

позову ОСОБА_2 , оскільки відповідач свої зобов`язання за договором позики від 9 листопада 2021 року в повному обсязі не виконав.

Отже, висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що між сторонами були відсутні боргові правовідносини, оскільки розписка не підтверджує факт укладення договору позики, не вказано валюту конкретної країни; відсутній чіткий строк виконання зобов`язання відхиляються колегією суддів з тих підстав, що зміст розписки, з урахуванням усних пояснень самого відповідача в суді першої інстанції, свідчать про передання відповідачу грошових коштів у формі позики і підтверджує факт укладення договору позики між сторонами. При цьому будь-яких доказів на спростування даного факту скаржником не подано.

Відповідач фактично не заперечував написанням ним відповідної розписки про отримання грошових коштів у позику, а наявність у ОСОБА_2 оригіналу боргової розписки є достатнім доказом наявності права вимоги за договором позики.

Також судом апеляційної інстанції не приймаються доводи апеляційної скарги про те, що сторонами не була конкретизована валюта боргу, оскільки, знову ж таки, відповідач не заперечував, що грошові кошти отримувалися в доларах США. Вказівка на відсутність встановленої дати повернення коштів (не зазначено рік повернення щодо частини платежів) спростовується змістом розписки та зазначенням у ній кінцевої дати повернення боргу.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: