ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6680/23 Номер провадження 22-ц/814/2848/24Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.І. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Сальної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2024 року (повний текст рішення складено 20 червня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про захист прав людини та основоположних свобод, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про захист прав людини та основоположних свобод, стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначено, що 01 лютого 2015 року невідомими особами було скоєно крадіжку 31340 доларів США, 5000,00 грн, а також викрадений ноутбук марки «Lenovo B 570 e» (серійний номер НОМЕР_1 ), вартістю 8000,00 грн з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , де позивач мешкає понад 13 років разом із своєю родиною, дана квартира належить його дружині ОСОБА_2 .

В результаті вчинення даного злочину було завдано матеріальних збитків на вищевказану суму, тому за даним фактом 01 лютого 2015 року слідчим відділенням Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області було порушено кримінальне провадження № 0000227 від 02 лютого 2015 року за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України.

25 вересня 2015 року ОСОБА_1 визнано потерпілим по кримінальному провадженню № 0000227 від 01 лютого 2015 року, порушеному за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України, що слідує з довідки Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області від 25 вересня 2015 року № Ф-505.

Позивач вважає, що розслідування кримінального провадження № 0000227 не відповідає вимозі ефективності, адже вказане кримінальне провадження порушене 01 лютого 2015 року, але жодній особі повідомлення про підозру не оголошено, обвинувальний акт до суду станом на 25 липня 2023 року не направлено, адже тривалий час по кримінальному провадженню не здійснювалось необхідних та достатніх дій направлених на встановлення винної (винних) осіб, які вчинили злочин. ОСОБА_1 вказує, що незаконність дій та бездіяльність органу досудового розслідування беззаперечно додатково підтверджується листом відділення поліції № 1 м. Полтава ГУНП у Полтавській області від 03 грудня 2021 року за вих. № ФИ-640/115/102/2-2021, яким повідомлено, що старшого слідчого СВ відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Лазька М.П. відсторонено від проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000227 від 01 лютого 2015 року, відповідно до постанови від 22 жовтня 2021 року.

Позивач наголошує, що на його чисельні звернення (понад 100 заяв) щодо активізації досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000227 від 01 лютого 2015 року надаються виключно формальні відповіді, ігноруючи його законні вимоги, що є неприпустимим фактом. ОСОБА_1 зазначає, що органом досудового розслідування не здійснено належних слідчих дій необхідних та достатніх для встановлення істини по матеріалам провадження. Вказує, що внаслідок незаконних дій відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, як структурного підрозділу Головного управління Національної поліції в Полтавській області, він був вимушений відстоювати у судових засіданнях свої порушені права та інтереси, з направленням в подальшому значної кількості звернень з метою викорінення бездіяльності, халатності та завуальованих проявів корупції з оновленої, реформованої поліції, але належні заходи реагування відсутні, що є прямим порушенням статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також позивач є особою з інвалідністю 2-ї групи та якому заборонені психо-емоційні навантаження і стреси, але його права системно порушуються працівниками поліції, він переносить стреси та хвилювання через відсутність повноцінного національного захисту, тому з`явились сильні головні болі та переживання, а відтак вказане питання буде предметом дослідження на міжнародному рівні в Європейському суді з прав людини.

У зв`язку з вищевикладеними фактами та обставинами, підтвердженими та встановленими ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2021 року, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 04 лютого 2022 року, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22 березня 2022 року, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2022 року, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2022 року, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2022 року, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2022 року, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2023 року у справі № 552/4835/21, позивачу завдано моральної шкоди у розмірі 100 000 000,00 грн внаслідок системної бездіяльності поліції. Моральні збитки полягають у стресах, моральних стражданнях та психо-емоційних навантаженнях від протиправної бездіяльності відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, як структурного підрозділу Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що встановлено вищевказаними судовими рішеннями. Позивач стверджує, що викладені фактори суттєво вплинули на його загальний стан здоров`я, який суттєво погіршився, адже перенесені надлюдські психо-емоційні навантаження та стреси, що суттєво вплинули та впливають на його стан здоров`я.

Ціна позову обґрунтовується шляхом розрахунку суми матеріальної шкоди на суму 31 340 доларів США, що станом на 24 липня 2023 року є еквівалентом 1 152 000,00 грн, та моральної шкоди на суму 100 000 000,00 гривень.

У зв`язку з вищевикладеним, ОСОБА_1 прохав суд стягнути з Державного бюджету України на його користь 100000000,00 грн компенсації моральної шкоди та 1152000,00 грн матеріальної шкоди.

Короткий зміст рішення місцевого суду

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про захист прав людини та основоположних свобод, стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10000,00 грн компенсації моральної шкоди.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судові витрати у вигляді судового збору віднесено за рахунок держави.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що з урахуванням характеру й глибини заподіяних позивачу моральних страждань, тривалості та неефективності здійснення кримінального провадження, в якому останній є потерпілим, а також засад розумності та справедливості, місцевий суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди. Що ж стосується позовних вимог у частині стягнення матеріальної шкоди, то судом першої інстанції зазначено, що така вимога є передчасною, оскільки її заподіяно внаслідок вчинення кримінального правопорушення, досудове розслідування щодо якого триває, а тому позивач може реалізувати своє право на відшкодування матеріальної шкоди в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000227 від 01 лютого 2015 року.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

З рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2024 року не погодилися ОСОБА_1 та Головне управління Національної поліції в Полтавській області, оскарживши його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохав суд скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2024 року і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі: стягнути з Державного бюджету України на його користь 100000000,00 грн компенсації моральної шкоди та 1152000,00 грн матеріальної шкоди.

Головне управління Національної поліції в Полтавській області у поданій апеляційній скарзі прохало суд рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2024 року у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 .

На думку позивача, оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, також місцевим судом було неповно з`ясовано усі фактичні обставини справи, не досліджено і не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам, не застосовано надану позивачем судову практику під час прийняття рішення.

Позивач наголошує, що надані ним докази, зокрема судові рішення, свідчать про системне неналежне здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000227 та порушення розумних строків досудового розслідування працівниками правоохоронного органу, що є підставою для відшкодування потерпілому завданої йому шкоди.

На думку позивача, з огляду на ефективність, об`єктивність та всебічність досудове розслідування кримінального провадження № 0000227 не відповідає вимозі ефективності, адже саме вказане провадження порушено 01 лютого 2015 року, але жодній особі повідомлення про підозру не оголошено, обвинувальний акт до суду станом на 25 липня 2023 року не направлено, адже тривалий час по кримінальному провадженню не здійснювалось необхідних та достатніх дій направлених на встановлення винної (винних) осіб, які вчинили злочин.

Вказано, що відповідно до статей 1173, 1174 ЦК України відшкодування шкоди, заподіяної бездіяльністю органів державної влади, їх посадових чи службових осіб, здійснюється державою, органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів або їх посадових чи службових осіб; якщо злочин безперечно є вчиненим і не розкритим, завдану матеріальну та моральну шкоду унаслідок бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними повноважень повинна відшкодовувати держава.

Узагальнені доводи апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Полтавській області

Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що оскаржуване судове рішення у частині задоволених позовних вимог є необґрунтованим, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, відтак, відповідно до вимог статті 376 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з одночасним ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у позові.

На думку відповідача, місцевим судом зроблено помилковий висновок про те, що тривалість здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000227 є надмірною, що призвело до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю оскарження бездіяльності органів досудового слідства, скаргами щодо ефективного проведення досудового розслідування, оскільки у відповідності до частини першої статті 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийнятті в розумні строки.

Позивачем не надано, а судом у рішенні не зазначено жодного достовірного доказу порушення розумних строків розслідування кримінального провадження.

Крім того, сам факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали про задоволення скарги, зобов`язання вчинити дію, не свідчить про те, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлено ухвалу слідчого судді, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Також зазначено, що при розгляді даної справи слід враховувати поведінку учасників кримінального провадження, належне виконання ними своїх процесуальних обов`язків, оскільки потерпілий за для вчинення процесуальних дій на неодноразові повістки до правоохоронного органу не з`являвся.

Щодо відзиву Головного управління Національної поліції в Полтавській області на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача прохав суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Головне управління Національної поліції в Полтавській області зауважує, що працівниками правоохоронного органу не було вчинено жодних протиправних дій стосовно позивача.

Крім того, при розгляді справи слід враховувати і процесуальну поведінку потерпілого, який за для вчинення процесуальних дій на неодноразові повістки до правоохоронного органу не з`являвся.

Щодо відзиву Державної казначейської служби України на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу позивача Державна казначейська служба України прохала суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 в повному обсязі, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2024 року у частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На думку Державної казначейської служби України, позивачем не було надано до місцевого суду докази, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння останньому душевних страждань саме з боку відповідача - Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області.

Саме позивач має довести наявність такої шкоди, протиправну поведінку заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вину.

Крім того, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності слідчого сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Представник Головного управління Національної поліції в Полтавській області під час судового засідання прохав задовольнити подану ним апеляційну скаргу, заперечуючи проти задоволення апеляційних вимог ОСОБА_1 .

Представник Державної казначейської служби України у залі судового засідання підтримав вимоги апеляційної скарги відповідача, наполягаючи на безпідставності задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Крім того, ОСОБА_1 у поданій ним апеляційній скарзі прохав суд, зокрема, розгляд справи проводити за його відсутності, наголошуючи на підтриманні його апеляційної скарги у повному обсязі.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників відповідачів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що слідчим відділенням Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 01 лютого 2015 року порушене кримінальне провадження № 0000227 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України, по факту крадіжки майна та грошових коштів з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав ОСОБА_1 зі своєю родиною.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 було визнано потерпілим.

Також встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду зі скаргами в порядку статті 303 КПК України з приводу бездіяльності слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування кримінальному провадженню.

За результатами розгляду скарг позивача постановлені наступні ухвали:

- ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2021 року у справі № 552/4835/21 (провадження № 1-кс/552/1444/21) визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01 лютого 2015 року за ознаками частини п`ятої статті 185 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій на закінчення досудового розслідування протягом розумного строку (т. 1, а.с. 54-55);

- ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 04 лютого 2022 року у справі № 552/4835/21 (провадження № 1-кс/552/87/22) визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01 лютого 2015 року за ознаками частини третьої статті 185 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій на закінчення досудового розслідування протягом розумного строку (т.1, а.с. 66-67);

- ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22 березня 2022 року у справі № 552/4835/21 (провадження № 1-кс/552/210/22) визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01 лютого 2015 року за ознаками частини третьої статті 185 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій на закінчення досудового розслідування протягом розумного строку з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2021 року, справа № 552/4835/21, та ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04 лютого 2022 року, справа № 552/4835/21 (т. 1, а.с. 45);

- ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2022 року у справі № 552/4835/21 (провадження № 1-кс/552/332/22) визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01 лютого 2015 року за ознаками частини третьої статті 185 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій на закінчення досудового розслідування протягом розумного строку з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2021 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04 лютого 2022 року та ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22 березня 2022 року, справа № 552/4835/21; визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, щодо порушення розумних строків досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01 лютого 2015 року за ознаками частини третьої статті 185 КК України з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2021 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04 лютого 2022 року та ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22 березня 2022 року, справа № 552/4835/21 (т. 1, а.с. 48-49);

- ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2022 року у справі № 552/4835/21 (провадження № 1-кс/552/767/22) визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01 лютого 2015 року за ознаками частини п`ятої статті 185 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій на закінчення досудового розслідування протягом розумного строку з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2021 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04 лютого 2022 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22 березня 2022 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2022 року у справі № 552/4835/21; визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, щодо порушення розумних строків досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01 лютого 2015 року за ознаками частини п`ятої статті 185 КК України з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2021 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04 лютого 2022 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22 березня 2022 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2022 року у справі № 552/4835/21 (т. 1, а.с.52-53);

- ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2022 року у справі № 552/4835/21 (провадження № 1-кс/552/1581/22) визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01 лютого 2015 року за ознаками частини п`ятої статті 185 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій на закінчення досудового розслідування протягом розумного строку та визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, щодо порушення розумних строків досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01 лютого 2015 року за ознаками частини п`ятої статті 185 КК України (т. 1, а.с. 46);

- ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2022 року у справі № 552/4835/21 (провадження № 1-кс/552/2127/22) визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01 лютого 2015 року за ознаками частини третьої статті 185 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій на закінчення досудового розслідування протягом розумного строку з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2021 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04 лютого 2022 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22 березня 2022 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2022 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2022 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2022 року у справі № 552/4835/21 та визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, щодо порушення розумних строків досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01 лютого 2015 року за ознаками частини третьої статті 185 КК України з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2021 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04 лютого 2022 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22 березня 2022 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2022 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2022 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2022 року у справі № 552/4835/21 (т. 1, а.с.47);

- ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2023 року у справі № 552/4835/21 (провадження № 1-кс/552/112/22) визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01 лютого 2015 року за ознаками частини третьої статті 185 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій на закінчення досудового розслідування протягом розумного строку з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2021 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04 лютого 2022 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22 березня 2022 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2022 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2022 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2022 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2022 року у справі № 552/4835/21 та визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, щодо порушення розумних строків досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01 лютого 2015 року за ознаками частини третьої статті 185 КК України з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2021 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04 лютого 2022 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22 березня 2022 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2022 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2022 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2022 року, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2022 року у справі № 552/4835/21 (т. 1, а.с. 50-51).

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо відшкодування моральної шкоди

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Наявність зазначених вище обставин згідно частини третьої статті 12 ЦПК України підлягає доказуванню позивачем.

Положеннями статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2022 року в справі № 686/5244/21 (провадження № 61-14316св21) зазначено, що правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги.

Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis пункт 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

У постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Питання щодо відшкодування шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження, були досліджені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року в справі № 362/15/16 (провадження № 61-5805св20), від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19 (провадження № 61-1452св21), від 01 грудня 2021 року в справі № 308/14232/18 (провадження № 61-10961св20), від 23 лютого 2022 року в справі № 646/5368/19 (провадження № 61-15330св21), від 22 травня 2024 року в справі № 757/30529/22 (провадження № 61-14820св23).

Суд попередньої інстанцій встановив певні факти, які можуть свідчити про надмірну тривалість досудового розслідування. Так, ухвалами Київського районного суду м. Полтави неодноразово було констатовано протиправну бездіяльність правоохоронного органу щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01 лютого 2015 року. Окремо слід наголосити, що на час постановлення місцевим судом оскаржуваного рішення, відомості про завершення досудового розслідування матеріали справи не містять.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується, що встановлені судом першої інстанції фактичні обставини можуть свідчити про надзвичайну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні, розслідування якого триває з лютого 2015 року, що на дату звернення до суду позивача з позовною заявою у 2023 році становило 8 років. За такий строк орган досудового розслідування мав би або закрити провадження, або звернутися до суду з обвинувальним актом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зазначив, що незважаючи на ряд заходів здійснених органом досудового розслідування в рамках кримінального провадження за № 0000227 від 01 лютого 2015 року, що підтверджується інформаційною довідкою про хід розслідування кримінального провадження (т. 2 а.с.161-196), така тривалість досудового розслідування є надмірною, що призвело до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, звернення до органів державної влади із клопотаннями, скаргами щодо ефективного проведення досудового розслідування та неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine), заява № 29979/04; рішення від 22 листопада 2005 року у справі «Антоненков та інші проти України» (Antonenkov and others v. Ukraine), заява № 14183/02).

Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про завдання моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При вирішенні таких спорів слід виходити з того, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Отже, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

При цьому у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування ЄСПЛ виходить із презумпції спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію. У контексті визнання ЄСПЛ існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди прикладом може слугувати, зокрема, рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Іvanov v. Ukraine), заява № 40450/04, де ЄСПЛ послався на своє рішення від 15 січня 2009 року у справі «Бурдов проти Росії» (№ 2) (Burdov v. Russia (no. 2), заява № 33509/04, у якому зазначив таке: «Існує обґрунтована й водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди».

Аналогічна позиція викладена у рішенні від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine), заява № 67534/01, де ЄСПЛ указав, що моральна шкода завдана самим фактом порушення з боку державного органу.

За встановлених обставин справи вбачається факт надмірної тривалості кримінального провадження, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000227 від 01 лютого 2015 року, в якому позивач є потерпілим, з урахуванням встановленої ухвалами слідчих суддів бездіяльності органу досудового розслідування, відсутності результатів досудового розслідування понад 8 років. Зазначене поза розумним сумнівом негативно впливають на моральний стан позивача, завдаючи йому моральної шкоди, тому висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, з огляду на презумпцію завдання шкоди надмірно тривалим досудовим розслідуванням, яку відповідачі не спростували, є правильним та таки, що ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, надавши належну правову оцінку доводам позивача та наданим ним доказам, урахувавши обставини тривалого здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000227, в якому позивач визнаний потерпілим, бездіяльності посадових осіб, яка полягає у невиконанні своїх обов`язків, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, розмір якої визначив із урахуванням обсягу заподіяної шкоди, характеру та тривалості моральних страждань, стану здоров`я потерпілого, а також загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди

За загальним правилом державу не може бути визнано винною за дії приватних осіб з покладенням на неї обов`язку з відшкодування завданої злочинами шкоди, держава не бере на себе обов`язок відшкодовувати шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням. Однак із загального правила існують винятки, про що законодавець зазначив у нормі частини другої статті 1177 ЦК України, коли держава компенсує потерпілому шкоду, завдану йому кримінальним правопорушенням.

Необхідною умовою для застосування частини другої статті 1177 ЦК України є наявність вироку суду, що набрав законної сили, або постанови слідчого, дізнавача, прокурора чи ухвали суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, яким встановлено те, що особа є винуватою у вчиненні кримінального правопорушення або, і це є найголовнішим, встановлено сам факт вчинення стосовно потерпілої особи кримінального правопорушення.

Невирішення судом або зазначеними посадовими особами описаних питань та неухвалення відповідних процесуальних рішень апріорі не дає змоги застосувати правило частини другої статті 1177 ЦК України, а тому право на позов відповідно до цієї правової норми у позивача не виникає.

У фізичної особи, яка вважає себе потерпілою від кримінального правопорушення, досудове розслідування щодо якого триває і факт вчинення кримінального правопорушення (злочину) належно не встановлений, не виникає права на позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, на підставі частини другої статті 1177 ЦК України, оскільки підставою для компенсації такої шкоди потерпілій особі державою є завдання шкоди кримінальним правопорушенням, що має бути встановлено у передбаченому законом порядку.

У разі ненастання таких обставин фізична особа за наявності відповідних підстав має право на позов про відшкодування їй заподіяної шкоди на загальних засадах (згідно зі статтями 1166 і/або 1167 ЦК України) або відповідно до іншого спеціального делікту в разі, якщо протиправність дій держави, її органів та/чи посадових осіб окремо встановлені.

Лише неприйняття відповідного закону про порядок компенсації державою такої шкоди не унеможливлює розгляд справи за позовом потерпілого від кримінального правопорушення (злочину). Якщо під час розгляду справи суди не встановлять, що позивачу завдано шкоду внаслідок кримінального правопорушення, то підстав для компенсації державою шкоди такій особі не виникає, а отже, немає підстав і для застосування правил частини другої статті 1177 ЦК України.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07 листопада 2022 року у справі № 757/59343/19, провадження № 61-9952сво20, та від 15 листопада 2023 року у справі № 308/7190/21, провадження № 61-10857св23.

Отже, позивач не довів завдання йому майнової шкоди відповідачами.

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Отже, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Полтавській області слід залишити без задоволення, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2024 року - без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2024 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко