печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г. О.

секретар судового засідання Музика В. П.

справа №757/48943/23-ц

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1»

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

представник позивача - ОСОБА_2

представник відповідача - адвокат Коваленко М. О.

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1» (далі - ТОВ «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1») заборгованість за надані послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території в розмірі 32 060, 00 грн - основного боргу, інфляційної складової боргу - 4 959, 73 грн, 3 % річних - 1 230, 09 грн, пені - 4 332, 09 грн; стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 є власником машиномісць № НОМЕР_1 (підвал 1) та АДРЕСА_1 .

ТОВ «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1» є господарюючим суб?єктом, що здійснює діяльність з технічного обслуговування Автопаркінгу відповідно до Акту готовності об?єкта до експлуатації від 23.07.2009 року. Автопаркінг обладнано відповідно до вимог Державних будівельних норм України «Споруди транспорту, автостоянки і гаражі для легкових автомобілів ДБР В.2.3.-15:2007».

Згідно з п. 16 Правил зберігання автотранспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року за №115, на всіх автостоянках плата за тимчасове зберігання транспортного засобу справляється за передбачуваний термін зберігання, а за довготермінове - на умовах, передбачених у договорі зберігання транспортного засобу.

01.06.2010 року між ТОВ «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1» та ОСОБА_1 укладено договір №1-06-55,55 А/ЛУ7Б «Про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території» (далі - Договір).

Відповідно до п.2.2.4. Договору ОСОБА_1 зобов?язався сплачувати ТОВ «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1» вартість його послуг та свою частку у витратах по утриманню й обслуговуванню Автопаркінгу.

Згідно Додаткової угоди від 01.01.2015 року із 01.01.2015 року сума однієї частки (одного місця) Власника у витратах по утриманню і обслуговуванню Стоянки становить 340, 00 грн, а за 2 місця - 680, 00 грн на місяць, без ПДВ.

Згідно Додаткової угоди від 01.02.2017 року із 01.02.2017 року сума однієї частки (одного місця) Власника у витратах по утриманню і обслуговуванню Стоянки становить 430, 00 грн, а за 2 місця - 860, 00 грн на місяць, без ПДВ.

Вказує, що із 01.07.2021 року діє тариф за обслуговування одного місця в Автопаркінгу у розмірі 770, 00 грн щомісячно. Цінний лист з описом з пропозицією укладення додаткової угоди на підняття тарифу на послуги ТОВ «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1» надсилався відповідачу 17.06.2021 року, проте останній проігнорував пропозицію.

Оскільки в період з 01.02.2018 року по 31.08.2023 року відповідач не сплачував витрати за обслуговування машиномісць та не приймав участі у витратах по утриманню підземної автостоянки та прилеглої території, станом на 01.09.2023 року у відповідача утворилась заборгованість за надані послуги на загальну суму 32 060, 00 грн. Крім того, відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язаний сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової, 3% річних та пеню, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.11.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятнадцятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву.

Копію ухвали було направлено на адреси сторін, крім того відповідачу було направлено копію позовної заяви з додатками. Також вказану ухвалу було направлено до електронного кабінету учасника справи.

Відповідно до рекомендованого повідомлення, направленого на адресу позивача, останній отримав копію ухвали - 24.05.2024 року, до електронного кабінету учасника справи ухвалу доставлено - 23.11.2023 року.

Відповідно до розписки відповідач отримав копію ухвали та копію позовної заяви з додатками - 15.02.2024 року.

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).

За ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Таким чином, сторони вважаються належно повідомленими про розгляд даної справи.

Разом із позовом позивачем було подано клопотання про витребування доказів, а саме: інформації щодо реєстрації права власності ОСОБА_1 на машиномісця № НОМЕР_1 (підвал 1) та АДРЕСА_1 .

Відповідно до відповіді №790127 від 17.09.2024 року, наданої на запит суду з Державного реєстру прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 на праві власності належать об`єкти нерухомого майна з реєстраційними номерами 0 та 2, за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до відповіді №790185 від 17.09.2024 року, наданої на запит суду з Державного реєстру прав на нерухоме майно, об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номерам 0 - машиномісце № НОМЕР_2 (підвал 1) за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано на праві власності за ОСОБА_1 , дата реєстрації права власності 20.03.2013; дана набуття: 04.12.2012.

Відповідно до відповіді №790211 від 17.09.2024 року, наданої на запит суду з Державного реєстру прав на нерухоме майно, об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номерам 2 - машиномісце № НОМЕР_1 (підвал 1) за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано на праві власності за ОСОБА_1 , дата реєстрації права власності 20.03.2013; дана набуття: 04.12.2012.

11.04.2024 року від відповідача надійшов відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що сума щомісячних платежів власника у витратах по утриманню і обслуговуванню стоянки, передбачена договором, в редакції додаткової угоди №2 від 01.02.2017 року до договору, сторонами не змінювалась. При цьому, в період з 01.02.2018 року по 31.08.2023 року у відповідача утворилась заборгованість за договором в розмірі 9 460,00 грн, виходячи з розрахунку: період заборгованості 01.02.2018 року - 31.08.2023 року складає 67 місяців 860,00 грн/міс. *67 міс. = 57 620 грн - сума, що підлягає оплаті за договором у вказаний період, 48 160, 00 грн - сума, що була сплачена відповідачем на вказаний період. Вказує, що у відповідача відсутні документи, що підтверджують оплату ним грошових коштів у розмірі 48 160, 00 грн. 29.02.2024 року відповідачем решту боргу у розмірі 9 460, 00 грн, таким чином весь борг було погашено відповідачем. Щодо твердження позивача, що ним було направлено пропозицію укладення додаткової угоди, то позивачем не надано до суду доказів того, що відповідач отримав дану пропозицію. До позовної заяви додано лише опис, який на думку позивача підтверджує отримання відповідачем вказаної вище пропозиції укласти додаткову угоду, проте відсутні будь-які інші докази на підтвердження направлення ОСОБА_1 зазначених документів, а саме: платіжного документа про направлення на адресу позивача відповідного поштового відправлення, рекомендоване повідомлення про вручення такого поштового відправлення відповідачу або про повернення зазначеного листа з відміткою про причину такого повернення. Крім того, в позовній заяві позивач просить суду стягнути заборгованість, в тому числі, за період до 2020 року, однак за захистом свого порушеного права позивач звернувся до суду у листопаді 2023 року, чим пропустив строк позовної давності на стягнення заборгованості за період до 2020 року, у зв`язку із чим подає заяву про застосування строків позовної давності.

13.03.2024 року надійшла відповідь на відзив позивача, у якій зазначає, що позивач погоджується із твердженням, що ним було пропущено строк позовної давності для стягнення заборгованості за період до листопада 2020 року, у зв`язку із чим було подано разом із відзивом заяву про зменшення позовних вимог, у якій виключив суму заборгованості у розмірі 9 460, 00 грн, яка була оплачена 29.02.2024 року. При цьому, доводи про сплату заборгованості у розмірі 48 160, 00 грн, не доведені жодними доказами.

13.03.2024 року надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог, у якій просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1» заборгованість за надані послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території за період із 01.11.2020 року по 31.08.2023 року в розмірі 15 200, 00 грн - основного боргу, інфляційної складової боргу - 1 936, 95 грн, 3 % річних - 514, 01 грн, пені - 4 332, 09 грн; стягнути судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків то інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником машиномісць АДРЕСА_3 , що підтверджується відповідями №790127, №790185, №790211 від 17.09.2024 року, наданої на запит суду з Державного реєстру прав на нерухоме майно.

ТОВ «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1» є господарюючим суб?єктом, що здійснює діяльність з технічного обслуговування Автопаркінгу відповідно до Акту готовності об?єкта до експлуатації від 23.07.2009 року. Автопаркінг обладнано відповідно до вимог Державних будівельних норм України «Споруди транспорту, автостоянки і гаражі для легкових автомобілів ДБР В.2.3.-15:2007».

Згідно з п. 16 Правил зберігання автотранспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року за №115, на всіх автостоянках плата за тимчасове зберігання транспортного засобу справляється за передбачуваний термін зберігання, а за довготермінове - на умовах, передбачених у договорі зберігання транспортного засобу.

01.06.2010 року між ТОВ «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1» та ОСОБА_1 укладено договір №1-06-55,55 А/ЛУ7Б «Про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території» (далі - Договір).

Відповідно до п.2.2.4. Договору ОСОБА_1 зобов?язався сплачувати ТОВ «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1» вартість його послуг та свою частку у витратах по утриманню й обслуговуванню Автопаркінгу.

Згідно Додаткової угоди від 01.01.2015 року із 01.01.2015 року сума однієї частки (одного місця) Власника у витратах по утриманню і обслуговуванню Стоянки становить 340, 00 грн, а за 2 місця - 680, 00 грн на місять, без ПДВ.

Згідно Додаткової угоди від 01.02.2017 року із 01.02.2017 року сума однієї частки (одного місця) Власника у витратах по утриманню і обслуговуванню Стоянки становить 430, 00 грн, а за 2 місця - 860, 00 грн на місять, без ПДВ.

Згідно пунктів 15, 16 Правил зберігання автотранспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 115 від 22.01.1996 року, які регламентують організацію та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів (автомобілів, автобусів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, мопедів, причепів), що належать громадянам, а також транзитних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, і поширюються на всі автостоянки (крім автостоянок-гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб`єктами господарської діяльності, чи належать цим суб`єктам, плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, з видачею квитанції чи касового чека. На всіх автостоянках плата за тимчасове зберігання транспортного засобу справляється за передбачуваний термін зберігання, а за довготермінове - на умовах, передбачених у договорі зберігання транспортного засобу.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:

забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Статтями 7-8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору або чинного законодавства.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто означена стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Крім того, суд враховує правову позицію викладену у Постанові Верховного Суду України від 14.11.2018 року у справі №756/11308/15, де зазначено, що відсутність договору на утримання паркомісця не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати наданих послуг.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17.

Судом встановлено, що між сторонами укладено договірні відносини по утриманню паркомісця, ТОВ «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1» у встановленому законом порядку послуги з обслуговування машиномісць відповідачу надаються, у зв`язку з цим несе витрати, а тому остання повинен також нести зобов`язання по їх сплаті, як власник цих паркомісць.

Згідно Додаткової угоди від 01.01.2015 року із 01.01.2015 року сума однієї частки (одного місця) Власника у витратах по утриманню і обслуговуванню Стоянки становить 340, 00 грн, а за 2 місця - 680, 00 грн на місяць, без ПДВ.

Згідно Додаткової угоди від 01.02.2017 року із 01.02.2017 року сума однієї частки (одного місця) Власника у витратах по утриманню і обслуговуванню Стоянки становить 430, 00 грн, а за 2 місця - 860, 00 грн на місяць, без ПДВ.

Щодо твердження позивача, що із 01.07.2021 року діє тариф за обслуговування одного місця в Автопаркінгу у розмірі 770, 00 грн щомісячно, то суд не бере їх до уваги, виходячи із наступного.

Так, позивач зазначає, що 17.06.2021 року ТОВ «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1» направив ОСОБА_1 цінним листом пропозицію про укладення додаткової угоди на підняття тарифу на послуги ТОВ «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1».

Однак, на підтвердження зазначеного, позивачем лише долучено опис на вкладення у цінний лист на ім`я ОСОБА_1 , із якого не можливо встановити пропозицію якого змісту та додаткову угоду було направлено відповідачу. Позивачем не було надано суду ні копії пропозиції адресованої відповідачу, ні копії додаткової угоди, а отже доводи позивача, що 01.07.2021 року діє тариф за обслуговування одного місця в Автопаркінгу у розмірі 770, 00 грн щомісячно, ґрунтуються виключного на його твердженнях та не підтверджені належними та достатніми доказами.

При цьому, самим опис цінного листа не може бути беззаперечним доказом отримання відповідачем вказаної пропозиції укласти додаткову угоду, а інші докази, які підтверджувати направлення та отримання відповідачем пропозиції, а саме: копії платіжного документа про направлення на адресу відповідача відповідного поштового відправлення, рекомендованого повідомлення про вручення такого поштового відправлення відповідачу або про повернення зазначеного листа з відміткою про причину такого повернення, позивачем суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що для розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем діє тариф, визначений Додатковою угодою від 01.02.2017 року, а саме: у розмірі 430, 00 грн, а за 2 місця - 860,00 грн на місяць, без ПДВ.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України.

Так, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач визначає період із 01.11.2020 року по 31.08.2023 року.

Із позовної заявою до суду позивач звернувся 30.10.2023 року, а отже заявлений період стягнення заборгованості охоплюється строк позовної давності у три роки, тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості.

Таким чином, розрахунок заборгованості за період із 01.11.2020 року по 31.08.2023 року, виходячи із встановленого Додатковою угодою від 01.02.2017 року, тарифу у розмірі 430, 00 грн, а за 2 місця - 860, 00 грн на місяць, без ПДВ, становить: 860, 00 грн * 36 місяців = 30 960, 00 грн.

29.02.2024 року ОСОБА_1 у рахунок погашення заборгованості сплатив 9 460, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №9334-6503-3541-7999 від 29.02.2024 року.

Щодо твердження відповідача, що за період із 01.02.2018 року по 31.08.2023 року відповідачем сплачено у рахунок заборгованості 48 160, 00 грн, то суд не бере це до уваги, оскільки жодних доказів на підтвердження зазначеного відповідачем не надано.

Щодо наданого позивачем 13.03.2024 року скоригованого розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за період із листопада 2020 року по серпень 2023 року становить 15 200, 00 грн, однак суд не може погодитись із наданим розрахунком, оскільки він складений з урахуванням тарифу, не затвердженого сторонами. У даному розрахунку зазначено тариф також у розмірі 980, 00 грн, про який у позовній заяві не зазначає, щодо тарифу у розмірі 1 540, 00 грн (770, 00 грн з розрахунку за одне машиномісце), то суду не було надано належних доказів та направлення пропозиції відповідачу та укладення додаткової угоди.

Однак, із вказаного розрахунку вбачається, що відповідач у листопаді 2020 року оплатив - 860, 00 грн, у грудні 2020 року - 860, 00 грн, у лютому 2021 року - 860, 00 грн, у квітні 2021 року - 2 580, 00 грн, у травні 2021 року - 2 580, 00 грн, у вересні 2021 року - 2 580, 00 грн, у листопаді 2021 року - 2 580, 00 грн, у грудні 2021 року - 2 580, 00 грн, у лютому 2022 року - 2 580, 00 грн, у травні 2022 року 5 160, 00 грн у липні 2022 року - 9 460, 00 грн, а у загальному 32 680, 00 грн.

Вказане не спростовується позивачем.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість за період із 01.11.2020 року по 31.08.2023 року за надані послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території, а саме: машиномісць № НОМЕР_1 (підвал 1) та АДРЕСА_1 , які належать відповідачу відсутня, що підтверджено матеріалами справи.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційної складової боргу, 3 % річних та пені, то вони задоволенню не підлягають, оскільки є похідними.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 317, 322 ЦК України, ст. ст. 5, 7, 8, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами зберігання автотранспортних засобів на автостоянках, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 115 від 22.01.1996 року, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1», адреса: вул. Анни Ахматової, 3, м. Київ, 02095, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Г.О. Матійчук