КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/16958/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10221/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 березня 2024 року, постановлену під головуванням судді Арапіної Н.Є., у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила: стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 невідшкодовану суму недотриманого доходу в розмірі 83 738,00 грн. та невідшкодовану страховану суму за витрати на протезування у розмірі 16 500,00 грн. (а.с. 1-6).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 березня 2024 року провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування закрито в частині стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 витрат на протезування у розмірі 16 500,00 грн.(а.с. 70-71).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 01 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення в частині стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 витрат на протезування у розмірі 16 500,00 грн. (а.с. 84-85).

На обґрунтування скарги зазначала, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норми процесуального та матеріального права. Вказувала, що судом не взято до уваги, що в постанові Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року по справі № 175/4786/19 зазначено «судом апеляційної інстанції оглянуто в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 695/2059/14-к; вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2014 року у справі № 695/2059/14-к не оскаржувався та набрав законної сили. Зазначеним вище вироком також встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_2 згідно з висновком додаткової судово-медичної експертизи № 930 від 08.05.2014 року, отримала тілесні ушкодження у виді травми правої нижньої кінцівки з уламковим переломом правої стегнової кістки. Наслідками вказаної травми став повільно зростаючий уламковий перелом правої стегнової кіски в середній третині, що потягло за собою повторне оперативне лікування та настання значного порушення функції опори та ходи на фоні больового синдрому. Вищевказане ушкодження та його наслідки призвели до втрати загальної працездатності не менш як на 55% відповідно до п.141 Таблиці відсотків втрати загальної працездатності "Інструкції про порядок організації та проведення лікарсько-страхової експертизи" затвердженої наказом Міністерства фінансів СРСР № 2 від 08.01.1986 року. Згідно з п. 2.1.6. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року до тяжких тілесних ушкоджень належать тілесні ушкодження зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину (не менш 33%). Враховуючи вищевикладене, тілесне ушкодження виявлене у ОСОБА_2 може кваліфікуватися як тяжке. Спричинення тілесних ушкоджень позивачці знаходиться в прямому причинному зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_3 , вимог п., п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України . Згідно довідки Центральної районної лікарні м. Золотоноша Черкаської області від 14.10.2013 року № 1379, яка міститься на аркуші справи 166 у томі 1 кримінального провадження №695/2059/14-к, ОСОБА_2 знаходилася на стаціонарному лікуванні в Золотоніській ЦРЛ з 31.08.2013 року по 14.09.2013 року, що також підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 6724. Позивачці у період лікування з 31.08.2013 року по 14.09.2013 року встановлено діагноз: закритий уламковий перелом правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, перелом шостого ребра зліва; виконано рентгенографію стегна і органів грудної клітини; 03.09.2013 року оперативне лікування; накістковий остеосинтез імплантом правого стегна; в післяопераційний період антибактеріальна терапія, судинна терапія. Для подальшого лікування виписана по місцю проживання. Дніпровським апеляційним судом чітко встановлено, що згідно епікризу було проведено протезування у вигляді накісткового остеосинтезу імплантом правого стегна. Також, далі суд пише: "адже з наданих позивачкою копій медичної документації вбачається, що їй 29.08.2016 року була проведена операція (металевий стержень), у зв`язку з повторною травмою правого стегна при падінні у ванній 25.08.2016 року».

Тобто, один протез, або імплант, вставлений в праве стегно в результаті аварії, яка сталася 31 серпня 2013 року, було замінено на інший. Первинне протезування мало місце 03.09.2013 року.

Зазначала, що Дніпровським апеляційним судом не було вирішено справу в частині стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_1 витрат на протезування у розмірі 16 500 грн. В резолютивній частині постанови від 06 вересня 2023 року по справі № 175/4786/19 та додаткового рішення від 08.11.2022 року немає вирішення позовної вимоги по цій сумі, втім, суд першої інстанції вважав, що предмету спору немає, тому що справу вирішено раніше судом. Але предмет спору є, тому що справу вирішено в усіх позовних вимогах, окрім цієї.

Враховуючи викладене, вважала, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильно застосовано норми матеріального права (а.с. 84-85).

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судовому засіданні представник МТСБУ - адвокат Гусєв П.В. заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Позивачка ОСОБА_1 була сповіщена повідомленням до зазначеного нею Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. Від позивачки ОСОБА_1 надходила заява про розгляд справи призначеної на 06 червня 2024 року за її відсутності, проте 06 червня 2024 року (через перебування на стаціонарному лікуванні головуючого по справі) та 04 липня 2024 року (через відпустку інших членів колегії) розгляд справи не відбувся, та був відкладений на 19 вересня 2024 року (а.с. 133-144, 157-182).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Закриваючи провадження у даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції, виходив з того, що відсутній предмет спору.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила: стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро Українина користь ОСОБА_1 невідшкодовану суму недотриманого доходу в розмірі 83 738,00 грн. та невідшкодовану страховану суму за витрати на протезування у розмірі 16 500,00 грн. (а.с. 1-6).

На обґрунтування заявлених позовних вимог в частині стягнення невідшкодованої страхової суми за витрати на протезування у розмірі 16 500,00 грн. ОСОБА_1 посилалась на те, що 31 серпня 2013 року ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Форд Фокус», р.н. НОМЕР_1 та рухаючись по автодорозі сполученням Бориспіль-Запоріжжя, на 108 км + 810 м вказаної автодороги, на території Золотоніського району Черкаської області, порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, не дотримавшись безпечної дистанції, допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21093», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався попереду в попутному напрямку. Вироком Золотінського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2014 року у справі № 695/2050/14-к ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання - роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Вказувала, що внаслідок зіткнення транспортних засобів позивач отримала тілесні ушкодження, які відносять до категорії тяжких тілесних ушкоджень та визнана інвалідом 3 групи. Спричинення тілесних ушкоджень позивачці знаходиться в прямому причинному зв`язку з порушенням водієм п.п.12.3,13.1 Правил дорожнього руху України. Оскільки шкода була завдана транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, вважала, що Моторне(транспортне) страхове бюро України повинно відшкодувати їй матеріальну шкоду. Зазначала, що вона вимушена була придбати цвях внутрішньокістковий блокуючий стегновий з комплектом гвинтів на суму 16 500,00 грн., питання про відшкодування вартості цих протезів судами вирішено не було. З анамнезу виписного епікризу історії хвороби № 9509, виданого Спеціалізованою багатопрофільною лікарнею № 1 зрозуміло, що металоконструкція мігрувала внаслідок падіння, тому її видалили та поставили інше пристосування для забезпечення роботи стегна у 2016 році. Також зрозуміло, що внаслідок травми стегна у ДТП 31.08.2013 року позивач довгий час обмежена у русі, не може вільно та пластично пересуватись, тому і спричинилося падіння у ванній кімнаті у 2016 році, внаслідок якого було необхідно видалити металоконструкцію та встановити іншу - інтрамедулярний остеосинтез правого стегна, що блокується стрижнем системи «X-best». Протез, встановлений у 2013 році після ДТП замінила на інший. Тобто, це є доведений факт протезування в 2013 році (а.с. 1-6).

На підтвердження понесених витрат в сумі 16 500 грн. надала до позовної заяви копії рахунку-фактури № 0000078 від 26.08.2016 року на суму 16 500 грн., назва послуги - «цвях внутрішньокістковий блокуючий стегновий з комплектом гвинтів» та квитанцію № 42 від 26 серпня 2016 року про сплату 16 500 грн. (а.с. 25-26).

Також, апеляційним судом встановлено, що у грудні 2019 році ОСОБА_1 зверталась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом (унікальний номер справи № 175/4786/19) до Моторного (транспортного) страхового бюро Українипро відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якому просила стягнути на її користь з Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати на лікування відповідно до наданих чеків у розмірі 18 920,31 грн., витрати на придбання цвяху внутрішньо кісткового блокуючого стегнового з комплектом гвинтів у розмірі 16500,00 грн., невідшкодовану страхову суму за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю згідно п.п. 26.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі 20 646,00 грн. та невідшкодовану страхову суму за моральну шкоду у розмірі 1032,30 грн. (5% від 20 646,00 грн.) (а.с. 27-33).

На обґрунтування зазначеного позову зазначала, що 31.08.2013 року близько 00:30 год. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Форд Фокус», НОМЕР_1 та рухаючись по автодорозі сполученням Бориспіль-Запоріжжя, на 108 км + 810 м вказаної автодороги, на території Золотоніського району Черкаської області, порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, не дотримавшись безпечної дистанції, допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21093», д.н.з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався попереду в попутному напрямку. Внаслідок зіткнення транспортних засобів позивач отримала тілесні ушкодження, які відносять до категорії тяжких тілесних ушкоджень, та визнана інвалідом 2 групи. Спричинення тілесних ушкоджень позивачці знаходиться в прямому причинному зв`язку з вищевказаним порушенням відповідачем Правил дорожнього руху України. Оскільки шкода була завдана транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, позивачка вважає, що Моторне (транспортне) страхове бюро України повинно відшкодувати їй матеріальну шкоду, яка була заподіяна життю та здоров`ю. Позивачкою були понесені збитки на лікування та відновлення здоров`я на суму 18 920,31 грн. Крім того, на підставі підпункту 26.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплаті підлягає страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності у розмірі 20646,00 грн. (18х1147,0 грн. - мінімальна заробітна плата на дату настання страхового випадку). В 2016 році вона вимушена була придбати цвях внутрішньокістковий блокуючий стегновий з комплектом гвинтів на суму 16500,00 грн. 07.09.2015 року МТСБУ було отримано заяву з пакетом документів на отримання страхової виплати, але відповіді позивачка не отримала (а.с. 27-33).

Проаналізувавши зміст позовної заяви в частині стягнення витрат на придбання цвяху внутрішньо кісткового блокуючого стегнового з комплектом гвинтів у розмірі 16 500,00 грн., яка є предметом розгляду у даній справі та зміст позовної заяви, яка була предметом розгляду у справі № 175/4786/19, колегія суддів приходить до висновку про те, що склад сторін, предмет та підстави позову, в зазначеній частині, у даній справі та у справі № 175/4786/19 є тотожними.

При цьому, постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року по справі № 175/4786/19 рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2021 року - скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 до МТСБУ про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 18 896 грн. 71 коп. (а.с. 27-33).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що суд зазначив: «Також не можуть бути стягнуті витрати позивачки 26.08.2016 року на купівлю цвяха внутрішньокісткового блокуючого стегнового з комплектом гвинтів, вартістю 16 500,00 грн. згідно копії рахунку-фактури № 0000078 від 26.08.2016 року (а.с. 63 т.1), адже з наданих позивачкою копій медичної документації вбачається, що їй 29.08.2016 року була проведена операція (металевий стержень), у зв`язку з повторною травмою правого стегна при падінні у ванній 25.08.2016 року. Тобто, понесені ОСОБА_1 26.08.2016 року витрати на суму 16500,00 грн. були здійснені не у зв`язку з отриманими травмами в ДТП, що мала місце 31 серпня 2013 року».

Тобто, постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року по справі № 175/4786/19 було розглянуто та надано оцінку вимозі ОСОБА_1 щодо стягнення з МТСБУ витрат на придбання цвяху внутрішньо кісткового блокуючого стегнового з комплектом гвинтів у розмірі 16500,00 грн.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 255 ЦПК України передбачено підстави закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: 1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) відсутній предмет спору; 3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; 4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом; 6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу; 7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку із виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З огляду на викладене відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Вказані висновки викладені в постанові Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21).

Враховуючи викладене, наявність постанови Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року по справі № 175/4786/19 не вказує на відсутність між сторонами спору щодо вимоги про відшкодування коштів за витрати на протезування у розмірі 16500,00 грн., оскільки про відсутність предмета спору можуть свідчити лише дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами.

Крім того, враховуючи позицію позивачки, яка посилається на наявність спору між сторонами з приводу відшкодування коштів за витрати на протезування у розмірі 16500,00 грн., суд апеляційної інстанції вважає, що немає підстав для закриття провадження у справі за відсутністю предмета спору.

Таким чином, посилання суду першої інстанції як підставу закриття провадження у справі на п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України є помилковими.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами

Закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України можливе за умов, якщо рішення між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Встановлена цивільним процесуальним законом неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили, яке згідно ст.129-1 Конституції України та ст.18 ЦПК України є обов`язковим для усіх органів та осіб.

Таке повністю узгоджується із принципом юридичної визначеності, який є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права і відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності (визначеності), який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів, а сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (рішення від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження № 12-161гс19 ) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту права або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

Таким чином,наявність рішення суду, яке набрало законної сили, ухвалене або постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є підставою для висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а не підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Оскільки постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року по справі № 175/4786/19 було розглянуто та надано оцінку вимозі ОСОБА_1 щодо стягнення з МТСБУ витрат на придбання цвяху внутрішньо кісткового блокуючого стегнового з комплектом гвинтів у розмірі 16500,00 грн. згідно копії рахунку-фактури № 0000078 від 26.08.2016 року, вказане свідчить про наявність рішення суду, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є підставою для висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження по справі, проте помилково зазначив правову підставу - відсутність предмета спору ( п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала про закриття провадження у справі підлягає зміні із викладенням мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 381-382, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

УхвалуДніпровського районного суду міста Києва від 22 березня 2024 року - змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 20 вересня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова