Справа № 159/622/24 Головуючий у 1 інстанції: Денисюк Т. В.
Провадження № 22-ц/802/748/24 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Власюк О.С.,

представника позивача Ткачука О.В. ,

представника відповідача Мельник В.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Ткачук О.В, звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що у липні 2023 року, маючи на меті отримати кредит, звернулася до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» (далі - ТОВ «Українське бюро кредитних історій», ТОВ «УБКІ») для перевірки свого статусу і з`ясувала, що у її кредитній історії наявна інформація про заборгованість перед акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») як поручителя за кредитним договором №407/к-3 від 20.09.2007.

Під час перевірки АТ КБ «Приватбанк» підтвердив інформацію про заборгованість, вважає її коректною, посилається на відсутність фактів припинення поруки чи розірвання договору поруки.

Крім того, 21.01.2024 АТ КБ «Приватбанк» надав сформовану за даними внутрішньої бази Банку довідку про наявність у позивача заборгованості за договором поруки №407/к від 17.09.2007 у сумі 588434,34 доларів США. (еквівалентно 22 114 833,58 грн).

Позивач вказує на ігнорування Банком рішенням апеляційного суду Волинської області від 01.07.2016 у справі №159/7134/14-ц, яким відмовлено ПАТ КБ «Приватбанк» у стягненні з позивача кредитної заборгованості як з поручителя, оскільки строк існування самого зобов`язання поруки закінчився.

Позивач зазначає, що своєї письмової згоди, на формування кредитної історії за договором поруки від 20.09.2007 не надавав, що підтверджує протиправність дій АТ КБ «Приватбанк», а збережена в електронній базі ТОВ «Українське бюро кредитних історій» недостовірна інформація про невиконані зобов`язання перед АТ КБ «Приватбанк» порушує права позивача на отримання банківських послуг у банківських установах, позбавляє права на споживче кредитування, як загальнодоступної послуги, завдає моральної шкоди.

Ураховуючи наведене просить:

- визнати неправомірними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо передання ТОВ «Українське бюро кредитних історій» відомостей для внесення інформації (запису) в кредитній історії ОСОБА_3 про наявність поруки за кредитним договором 407/к від 17.09.2007,

- зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» з дня набрання цим рішенням законної сили виключити з власної інформаційної (кредитної) бази персональних даних інформацію щодо поруки (заборгованості за договором поруки) за кредитним договором 407/к від 17.09.2007 (угода 407ёк@00676 від 17.09.2007),

- зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» з дня набрання цим рішенням законної сили виключити з кредитної історії ОСОБА_3 інформацію (запис: інформація за договором (6550171)) щодо поруки за кредитним договором 407/к від 17.09.2007,

- стягнути з АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_3 100 000 грн. моральної шкоди,

- стягнути судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2024 року позов задоволено частково.

Ухвалено зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» виключити з кредитної історії ОСОБА_3 інформацію щодо наявності заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором 407/к від 17.09.2007.

Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» виключити з власної Єдиної клієнтської бази інформацію щодо наявності у ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором 407/к від 17.09.2007.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2422 гривні 40 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідачі, кожен зокрема, подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Покликаються на неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм процесуального та матеріального права.

В іншій частині рішення суду жодною із сторін не оскаржується.

З поданих апеляційних скарг вбачається, що відповідачі оскаржують рішення в частині задоволених позовних вимог, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Позивач не скористалась правом подати відзив на апеляційні скарги.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.09.2007 між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки №407/к-3, предметом якого було надання поруки ОСОБА_3 перед банком за виконання ОСОБА_4 своїх обов`язків за кредитним договором 407/к від 17.09.2007.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 01.07.2016 у справі №159/7134/14-ц відмовлено ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_3 кредитної заборгованості як з поручителя. Апеляційний суд встановив, що на час пред`явлення позову порука вже припинила свою дію, а тому вимоги банку про стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_3 є безпідставними. Рішення апеляційного суду набрало законної сили.

Судом встановлено, що в Єдиному реєстрі наявності кредитної історії, формування та ведення якої здійснюється відповідачем ТОВ «Українське бюро кредитних історій», в кредитній історії позивача міститься інформація про заборгованість позивача перед відповідачем АТ КБ «Приватбанк» (звіт від 24.07.2023).

Зокрема наявна інформація про те, що ОСОБА_3 є поручителем за договором 6550171, тип кредиту - кредитний договір на поповнення обігових коштів, дата видачі кредиту 25.09.2007, сума кредиту - 170000.00, поточна заборгованість -471982.89, поточна прострочена заборгованість -471982.89, валюта - USD, термін кредиту до 15.09.2010, кредит відкритий, дата оновлення 26.07.2023, вид забезпечення - кілька видів забезпечення, вартість забезпечення в базовій валюті - NA, донор інформації - ПриватБанк, історія погашення: разом за поруками загальна сума кредитів - 6,216,900.00 грн., загальна сума відкритих лімітів - 0.00 грн., загальна поточна заборгованість - 17,260,414.29 грн., загальна поточна прострочена заборгованість - 17,260,414.29 грн.

На звернення позивача 14.08.2023 відповідач ТОВ «Українське бюро кредитних історій» повідомив про відсутність підстав для вилучення інформації з кредитної історії, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» підтвердив наявність згоди позивача на передачу даних до бюро та коректність інформації.

Заяви позивача від 13.09.2023 і 03.11.2023 до АТ КБ «Приватбанк» з проханням врахувати судове рішення і вилучити відомості про наявність заборгованості, залишені без задоволення.

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 26.01.2024 позивач ОСОБА_3 має перед банком заборгованість за договором поруки №407/к від 17.09.2007 у сумі 588434,34 доларів США., у еквіваленті 22 114 833,58 грн.

20.02.2020 ОСОБА_3 підписала у АТ КБ «Приватбанк» заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, відповідно до якої приєдналася до банківських послуг та надала згоду, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті, складають договір про надання банківських послуг. У пункті 2.1.1.10.1 позивач надала згоду на передачу, зберігання, використання та поширення через Бюро кредитних історій інформації щодо себе та згоду ТОВ «Українському бюро кредитних історій» на збір, зберігання і використання інформації з інших джерел, яка впливає на можливість виконання зобов`язань клієнта, а так само на доступ і отримання кредитної історії клієнта в ТОВ «Українське бюро кредитних історій» у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» та Законом України «Про захист персональних даних». У пункті 2.1.1.10.2 надала згоду на передачу банком до кредитного реєстру Національного банку України інформації про свої кредитні операції та виконання зобов`язань за ними, а також на отримання доступу до інформації про кредитні операції в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про Національний банк України».

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач покликалась на ігнорування Банком рішенням апеляційного суду Волинської області від 01.07.2016 у справі №159/7134/14-ц, яким відмовлено ПАТ КБ «Приватбанк» у стягненні з неї кредитної заборгованості як з поручителя, з підстав припинення обов`язку поручителя. Стверджувала, що письмової згоди, на формування кредитної історії за договором поруки від 20.09.2007 не надавала, що підтверджує протиправність дій АТ КБ «Приватбанк», а збережена в електронній базі ТОВ «Українське бюро кредитних історій» недостовірна інформація про невиконані зобов`язання перед АТ КБ «Приватбанк» порушує її права на отримання банківських послуг у банківських установах, позбавляє права на споживче кредитування, як загальнодоступної послуги, завдає моральної шкоди.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18).

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom) (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма (стаття 13 Конвенції) гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тож у кожному конкретному спорі суд найперше повинен оцінювати застосовувані способи захисту порушених прав, які випливають з характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та передбачені статтею 13 ЦК України обмеження щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав будь - якою особою.

Правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію визначаються Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (далі - Закону).

Відповідно до ст. 3 Закону ведення кредитної історії - діяльність Бюро із збирання, оброблення, зберігання, захисту, використання інформації, яка складає кредитну історію. Користувач Бюро - юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до Договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію. Кредитний правочин - правочин, за яким виникає, змінюється або припиняється зобов`язання фізичної або юридичної особи щодо сплати грошових коштів Користувачу протягом певного часу в майбутньому (в тому числі договір страхування або купівлі-продажу майна з відстроченням платежу).

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону; відомості державних реєстрів, інформація з інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел за винятком відомостей (інформації), що становлять державну таємницю.

У ст. 7 Закону визначено, що кредитна історія серед іншого містить такі відомості про грошове зобов`язання суб`єкта кредитної історії:а) відомості про кредитний правочин та зміни до нього (номер і дата укладання правочину, сторони, вид правочину); б) сума зобов`язання за укладеним кредитним правочином; в) вид валюти зобов`язання; г) строк і порядок виконання кредитного правочину; ґ) відомості про розмір погашеної суми та остаточну суму зобов`язання за кредитним правочином; д) дата виникнення прострочення зобов`язання за кредитним правочином, його розмір і стадія погашення; е) відомості про припинення кредитного правочину та спосіб його припинення (у тому числі за згодою сторін, у судовому порядку, гарантом тощо); є) відомості про визнання кредитного правочину недійсним і підстави такого визнання. Кредитна історія також містить інформацію про суб`єкта кредитної історії, яка складається із сукупності документованої інформації про особу з державних реєстрів, інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел: а) наявність заборгованості за податками та обов`язковими платежами; б) рішення судів, що стосуються виникнення, виконання та припинення зобов`язань за укладеним кредитним правочином; в) рішення судів та органів виконавчої влади, що стосуються майнового стану суб`єкта кредитної історії; г) інші відомості, що впливають на спроможність виконання суб`єктом кредитної історії власних зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону, бюро вилучає з кредитної історії:

1) інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними;

2) всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього;

3) інформацію, яка передбачена пунктами 2-4 частини першої статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії.

Бюро має право за участю Користувача здійснювати звірення інформації, яка була надана цим Користувачем для формування кредитної історії, та вносити до неї зміни на умовах і в порядку, передбачених цим Законом та Договором (ч.2 ст.10 Закону).

Бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину.

Отже, у цій справі відповідальним за надання достовірної інформації, що складає кредитну історію позивача, є саме відповідач - АТ КБ «Приватбанк».

Судом встановлено, що інформація про наявність у позивача, як у поручителя кредитної заборгованості за кредитним договором № 407/к від 17.09.2007 передана Банком до ТОВ «УБКІ» 20.08.2020.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 01.07.2016 у справі №159/7134/14-ц встановлена та обставина, що на день пред`явлення позову (27.11.2014) про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № 407/к від 17.09.2007 порука ОСОБА_3 вже припинила свою дію, відповідно суб`єктивне право кредитора ПАТ КБ «Приватбанк» на пред`явлення вимоги за договором поруки до ОСОБА_3 припинене.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Безпідставними є твердження відповідача АТ КБ «Приватбанк» про те, що відмова суду у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором поруки не припиняє зобов`язання позивача за договором поруки.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (провадження № 14-143цс20) зроблено такі висновки:

«46. Після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів поручитель не може окремо ініціювати вирішення спору про визнання відсутності у кредитора права вимоги (про визнання поруки припиненою). Такий окремий позов не є належним способом захисту, а тому його не можна задовольнити. Наявність у поручителя відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування банком боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення коштів. Оскільки банк ініціював вирішення такого спору, поручитель може ефективно захистити своє право саме у справі № 462/5579/15-ц, заперечуючи проти позову кредитора, наприклад, через те, що порука припинилася. Для цього непотрібно заявляти зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора (про визнання поруки припиненою) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункти 62-63))».

Банк, скеровуючи 20.08.2020 до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформацію про наявність у позивача заборгованості як поручителя за кредитним договором 407/к від 17.09.2007 залишив поза увагою рішення суду, що набрало законної сили, у якому констатовано, що у зв`язку з припиненням поруки ОСОБА_3 кредитор не може вчиняти жодних дій щодо реалізації свого права , в тому числі захистів захисту в судовому порядку, що пов`язані з таким поручителем. За таких обставин дії відповідача АТ КБ «Приватбанк» не можуть вважатись правомірними, а внесена інформація є недостовірною.

Не спростовують висновків суду твердження відповідача АТ КБ «Приватбанк» про надання ОСОБА_3 при відкритті 20.08.2020 карткового рахунку згоди на передачу третім особам інформації про попередні зобов`язання перед банком, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» може бути використана і передана лише актуальна інформація.

Суд також встановив, що відповідач АТ КБ «Приватбанк» донині у власній інформаційній (кредитній) базі персональних даних щодо ОСОБА_3 розміщує недостовірну інформацію про поруку (заборгованість за договором поруки) за кредитним договором 407/к від 17.09.2007 (угода 407ёк@00676 від 17.09.2007). Така недостовірна інформація лягає в основу формування банком поточного розміру заборгованості позивача, а також кредитної історії в ТОВ «Українське бюро кредитних історій» та відомостей у Кредитному реєстрі Національного банку України.

З урахуванням наведеного, ефективним і належним способом захисту прав позивача буде зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» виключити з кредитної історії ОСОБА_3 інформацію про наявність заборгованості у ОСОБА_3 як поручителя за кредитним договором 407/к від 17.09.2007, а також зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» виключити аналогічну інформацію з власної Єдиної клієнтської бази.

Представником відповідача АТ КБ «Приватбанк» Мельник В.М. 18.03.2024 (а.с.90) подана заява про застосування строків позовної давності.

Суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційних скарг зводяться до суб`єктивного тлумачення обставин справи, переоцінки доказів, які були предметом судового розгляду і яким суд першої інстанції надав правильну правову оцінку, а тому не слугують підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг спростовуються встановленими судом обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення суду, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: