Справа № 386/681/24
Провадження № 2/386/321/24
РІШЕННЯ

Іменем України

17 вересня 2024 року

Голованівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Червоненка Д.В.

за участю: секретаря судового засідання Штанько Л.Є,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Голованівськ Кіровоградської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики ,

встановив:

Представник позивача - адвокат Терновенко Р.М., звернувся до суду з позовною заявою посилаючись на те, що 22.03.2021 року ОСОБА_1 дав в борг ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 3000 доларів США, які остання зобов`язалась повернути до 01.12.2021 року та на підтвердження чого відповідачкою було надано письмову розписку. Вказує, що свої зобов`язання про повернення боргу відповідачка не виконує, а тому просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 3000 доларів США та 3% річних від простроченої суми в розмірі 251,5 доларів США, а всього 3251,5 доларів США.

Представник позивача в судовому засідання позов підтримав з тих же підстав, що вказані у позовній заяві.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що він тривалий час знайомий з відповідачкою, остання неодноразово зверталась до нього з проханням надати кошти в борг, а він, у свою чергу, надавав такі кошти. Стверджує, що дійсно 22.03.2021 року до нього в черговий раз звернулась ОСОБА_3 з проханням надати кошти в борг, від погодився і передав їй 3000 доларів США, а остання зобов`язалась їх повернути до 01.12.2021 року, про що надала письмову розписку. Наявність у відповідачки складеної ним розписки про отримання 76000 грн. пов`язує з іншими зобов`язаннями.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що наявну у позивача розписку вона писала за вимогою останнього та за фактом існування у неї боргу перед позивачем, що вже існував і складався з 2000 доларів США сам борг, а 1000 доларів США це відсотки, які позивач нарахував. Оскільки позивач вимагав повернення цих коштів, тому 22.03.2021 року вона написала розписку, що поверне їх до 01.12.2021 року. На виконання своїх зобов`язань вона 19.11.2021 року повернула позивачеві 76000 грн., що за курсом складало близько 3000 доларів США. Існування у неї будь-яких інших зобов`язань перед позивачем категорично заперечує.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Так, на підтвердження свої позовних вимог стороною позивача надано оригінал розписки від 22.03.2021 року про отримання ОСОБА_3 в борг у ОСОБА_1 3000 доларів США, які остання зобов`язується повернути до 01.12.2021 року. Розписка містить також перекреслену дату її складання 30.04.2021.

Відповідачкою надано розписку про отримання ОСОБА_1 19.11.2021 року від ОСОБА_3 76000 грн.. Отримання вказаних коштів позивач не заперечує.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Пунктом 4 статті 205 ЦК України визначено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За вимогами статті 98 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимоги від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) зазначено, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Частиною 3 статті 545 ЦК України визначено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

В постанові КЦС ВС від 15.05.2019 року у справі № 707/2606/16-ц та постанові КСЦ ВС від 18.07.2019 року у справі № 143/280/17 суд зазначає, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

За статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини

Обставину стосовно передання, чи навпаки, непередання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину.

При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним.

За наслідками аналізу свідчень позивача та відповідача, а також наданих доказів в обґрунтування їх позицій, слід дійти висновку, що фактичні обставини справи не узгоджуються з позицією сторони позивача щодо передачі грошових коштів в сумі 3000 доларів США та укладення договору позики саме в день складання цієї розписки, адже зміст розписки відповідача про отримання коштів в борг містить виправлення дати її складання і у суду є обґрунтовані сумніви, які не спростовані позивачем, щодо написання цієї розписки відповідачкою за наслідками існування інших боргових зобов`язань перед позивачем, яким позивач хотів надати легітимної форми.

Отже, дійсний зміст та достовірність документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов, не свідчать про укладення 22.03.2021 між позивачем і відповідачем договору позики, а відтак і не вбачається підстав для виконання відповідачкою боргового зобов`язання за цим документом.

Також судом береться до уваги і надана відповідачкою розписка позивача про отримання ним 19.11.2021 року коштів в сумі 76000 грн., щодо природи яких він не зміг надати чіткої та конкретної відповіді.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

У постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18), від 07 серпня 2019 року у справі № 753/22661/14 (провадження № 61-10263св19), від 11 червня 2020 року у справі № 753/20532/14-ц (провадження № 61-46033св18), від 17 лютого 2021 року у справі № 233/4822/18 (провадження № 61-20667св19), від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 266/5745/18 (провадження № 61-7017св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 640/9165/19 (провадження № 61-14705св20), від 03 листопада 2021 року у справі № 705/3275/18 (провадження № 61-12851св21), від 09 грудня 2021 року у справі № 570/5689/16 (провадження № 61-258св21) викладено правові висновки щодо застосування статті 545 ЦК України, зокрема: «у контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку».

Відтак, розписка позивача про отримання ним коштів 19.11.2021 року в сумі 76000 грн. від відповідачки, за наявності підстав для виконання останньою обов`язку щодо повернення боргу, може бути визнана такою, що доводить належність виконання, що узгоджується з вказаними вище правовими висновками Верховного Суду.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи суд не вбачає достатніх підстав для задоволення позову, а відтак відмовляє у його задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 19 липня 2024 року у вигляді арешту всього майна, належного ОСОБА_3 , в межах заявленої до стягнення суми позовних вимог у розмірі 3251,5 доларів США.

Такі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Д. В. Червоненко