КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/367/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 07.06.2023 року звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 25 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №3225 від 25.11.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають двох спільних малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, на цей час подружні стосунки між ними не підтримуються, у них з відповідачем різні характери, погляди на життя, примирення між ними неможливе, шлюб має формальний характер, що стало підставою для звернення позивачки до суду з цим позовом.

У відповідності до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Петренко В. С.

14.06.2023 року керівником апарату Київського районного суду міста Одеси, у зв`язку з ухвалою судді Петренка В. С. про самовідвід, видано розпорядження №305 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, на підставі якого проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, відповідно до якого справу розподілено судді Калініченко Л. В., що підтверджується протоколом від 14.06.2023 року.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В. від 27.06.2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі.

Представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Фомічевим І.О. у судовому засіданні, призначеному 31.08.2023 року було подано клопотання про надання строку для примирення подружжя, яке ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 31.08.2023 року було задоволено частково. Надано сторонам по справі строк на примирення в три місяці та зупинено провадження по справі до закінчення відповідного строку, а саме до 30.11.2023 року.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 01.12.2023 року, у зв`язку із закінченням строку для примирення сторін по справі та відсутності будь-яких клопотань за наслідком примирення подружжя, поновлено провадження по цивільній справі, продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 23 січня 2024 року з повідомленням сторін по справі.

У судове засідання, призначене на 23.01.2024 року з`явився представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та просив суд після розірвання шлюбу відновити позивачці дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 ». Одночасно представник зазначив, що за час, наданий судом для примирення сторін по справі, відповідачем не було вчинено жодних дій для відновлення сім`ї, а отже будь-які підстави для поновлення шлюбу відсутні. Представником у судовому засіданні було повідомлено про те, що фактичне припинення шлюбних стосунків між сторонами відбулось, з квітня 2023 року, через неналежну поведінку відповідача по справі по відношенню до сім`ї.

Відповідач або його представник до судового засідання призначеного на 23.01.2024 року не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі зокрема неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Приймаючи викладене, враховуючи думку представника позивачки, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності відповідача в судовому засіданні 23.01.2024 року.

Заслухавши пояснення представника позивача по справі, дослідивши та вивчивши документи наявні в матеріалах справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між громадянином України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянкою України, про що 25.11.2015 року складено відповідний актовий запис №3225. Під час реєстрації шлюбу ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».

Судом також встановлено, що за час перебування в шлюбі у подружжя народилось двоє спільних дітей: син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на час розгляду справи є малолітніми.

Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Шлюб це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї.

Добровільність шлюбу одна з основних його засад.

Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сім`ю шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Як вбачається з пояснень сторін по справі, зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має.

Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.

Закріпленні у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок.

Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них.

У ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу.

Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.».

Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Ухвалюючи рішення суду в даній справі, судом враховується, що ухвалою суду від 31.08.2023 року, за клопотанням сторони відповідача та його заперечень проти розірвання шлюбу, судом надавався сторонам по справі строк для примирення терміном в три місяці, за який до суду від сторін по справі не надходило жодних заяв чи клопотань за наслідком відповідного примирення, а після поновлення провадження у справі, сторона позивача наполягає на задоволенні заявлених вимог, що свідчить про не примирення сторін по справі та відсутності вільної згоди ОСОБА_1 на перебування у шлюбі.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, подружні стосунки між сторонами не підтримуються, подальше сумісне проживання суперечить інтересам позивача, а тому позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Приймаючи задоволення судом позову про розірвання шлюбу, за наслідком волевиявлення позивача на відновлення дошлюбного прізвища, суд вважає за доцільним відновити позивачці ОСОБА_1 дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 ».

Згідно з ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесенні судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1073,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 77, 81, 141, 200, 206, 211, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 110, 112, 113 СК України, суд,,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між громадянином України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та громадянкою України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 25 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №3225 від 25.11.2015 року.

Шлюб між громадянином України - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та громадянкою України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням.

Позивачці ОСОБА_1 відновити дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 ».

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у відшкодування витрат зі сплати судового збору 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 23.01.2024 року.

Головуючий Калініченко Л. В.