КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 940/137/24

номер провадження 22-ц/824/11114/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
розглянуву відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 03 квітня 2024 року /суддя Косович Т.П./

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усиновлення повнолітньої особи, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить винести рішення про усиновлення нею повнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записавши її матір`ю останнього.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 03 квітня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усиновлення повнолітньої особи - відмовлено. /а.с. 55-57/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, задовольнивши вимоги заяви.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що вона фактично стала матір`ю ОСОБА_4 з 10-ти років, у 1988 році. Наголошувала, що своїх власних дітей у неї не має, водночас, у ОСОБА_4 гарний стан здоров`я, а тому він зможе її доглядати, бути її представником, а після смерті успадкувати її майно, що необхідно юридично оформити шляхом усиновлення. Наголошувала, що її чоловік не проти усиновлення, як і не проти ОСОБА_4 , який відноситься до неї як до матері.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_3 з 19.11.1988 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 19.11.1988 року/а.с. 6/.

У ОСОБА_3 від попереднього шлюбу є повнолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 09.08.1978 року - а.с. 7/, біологічна мати якого ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 /копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 26.01.2024 року - а.с. 8/.

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_4 від 15.08.2002 року заявниця ОСОБА_1 з 01.04.2002 року є інвалідом 2 групи загального захворювання довічно /а.с. 11/.

Відповідно до письмової заяви від 03.02.2024 року ОСОБА_3 надає згоду на усиновлення заявницею його сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 9/.

Відповідно до письмової заяви від 03.02.2024 року ОСОБА_2 висловлює бажання та надає згоду на усиновлення його ОСОБА_1 /а.с. 10/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимоги, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 208 Сімейного кодексу України якою визначено, що усиновленою може бути дитина (стаття 6 цього Кодексу). У виняткових випадках суд може постановити рішення про усиновлення повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування. У цьому разі суд бере до уваги сімейний стан усиновлювача, зокрема, відсутність у нього своїх дітей, та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 211 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі усиновлення повнолітньої особи різниця у віці не може бути меншою, ніж вісімнадцять років.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав необхідно виходити з положень Конституції України і додержуватися норм Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Законів України «Про охорону дитинства» та «Про міжнародне приватне право», Конвенції про права дитини, Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах і Протоколу до неї 1997 року, інших нормативно-правових актів України з питань захисту прав дитини, усиновлення, опіки і піклування.

Пунктом 3 вказаної постанови визначено, що у зв`язку із включенням у СК правових норм про усиновлення повнолітньої особи необхідно брати до уваги, що така особа може бути усиновлена лише у виняткових випадках, зокрема якщо вона є сиротою або була позбавлена батьківського піклування до досягнення повноліття. Враховуючи винятковий характер права на усиновлення повнолітньої особи, суди мають установлювати при розгляді справ цієї категорії додаткові обставини, зокрема необхідність усиновлення і неможливість оформлення іншого правового зв`язку між особою, яку бажають усиновити, та особою, яка хоче це зробити (складення заповіту тощо). При цьому звернення до суду із заявою про усиновлення не повинно бути зумовлене бажанням досягти іншого правового наслідку, ніж юридичне оформлення родинного зв`язку (можливо, вже наявного фактично). Слід також з`ясовувати наявність чи відсутність в усиновлювача своїх дітей. Закон не встановлює заборони на усиновлення повнолітньої особи тією, яка має власних дітей, проте на цей факт необхідно зважати, виходячи з обставин, що визначають можливість рідних дітей бути спадкоємцями. У кожному конкретному випадку суд при вирішення питання про усиновлення повнолітньої особи може врахувати й інші обставини. У СК не встановлено максимального віку повнолітньої особи, яка може бути усиновлена, однак визначено мінімальну різницю у віці між нею та усиновлювачем - не менше вісімнадцяти років.

Під час розгляду справи, не встановлено виняткових випадків для усиновлення ОСОБА_1 повнолітнього ОСОБА_2 та заявницею не доведено доцільності такого усиновлення, що відповідало б інтересам вказаних осіб.

Не було доведено необхідності усиновлення та неможливість оформлення іншого правового зв`язку між особою, яку бажають усиновити, та особою, яка хоче це зробити, зокрема складення заповіту, оскільки заявниця метою усиновлення ставить саме спадкування ОСОБА_2 її майна. А проявляти турботу та надавати допомогу один одному сторони можуть і без юридичного оформлення родинного зв`язку.

Таким чином, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засідання докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість поданої заяви ОСОБА_1 про усиновлення повнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з огляду на що у її задоволенні відмовляє.

Доводи апеляційної скарги, фактично дублюють доводи позову, обґрунтована оцінка яким була надана судом першої інстанції.

Те, що ОСОБА_2 зможе доглядати ОСОБА_1 , бути її представником, а після смерті успадкувати її майно, для чого необхідно юридично оформити усиновлення, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки як вірно вказано судом першої інстанції зазначені заявником правові зв`язки оформлюються іншим чином - заповітом, встановленням догляду. Підстав саме для усиновлення повнолітнього, заявником не названо.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 03 квітня 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 03 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: