КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 824/109/22

номер провадження 22-з/824/1189/2024

Київський апеляційний суд у складі головуючого судді судової палати з розгляду цивільних справ Лапчевської О.Ф., за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,

учасників справи: представника Zentrum Solutions AG Хомина О.М.,

представника державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Балабанова М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву представника державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Олега Дорошенко про відстрочення виконання ухвали Київського апеляційного суду від 23 січня 2023 року та додаткового рішення Київського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року

у справі за заявою Zentrum Solutions AG про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 31 січня 2022 року у справі № 140/2021 за позовом Zentrum Solutions AG до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до апеляційного суду з заявою про відстрочку виконання вказаних рішень з огляду на неможливість їх виконання на даний момент задля надання можливості продовження забезпечення господарської діяльності стратегічного державного енергогенеруючого підприємства АТ «НАЕК «Енергоатом» в наявних умовах агресії Російської Федерації. В обґрунтування заяви посилався на те, що підприємство, яке є стратегічним у своїй галузі, знаходиться у складних економічних обставинах, водночас, виконання рішення суду може призвести до негативних наслідків, що не буде відповідати суспільним інтересам в умовах війни.

Представник стягувача звернувся із запереченнями на заяви, вказуючи, що зобов`язання боржником не виконуються майже чотири роки, внаслідок дій самого боржника. Посилання на складні економічні обставини та припущення негативних наслідків є лише припущеннями боржника. Щодо додаткового рішення, вказував, що стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 500 євро не може вплинути на платоспроможність підприємства з огляду на незначну суму в розумінні заборгованості та компанії.

В судовому засіданні учасники справи свої заяви підтримали.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та дослідивши заперечення стягувача, заяву боржника, суд доходить висновку про те, що заява підлягає залишенню без розгляду, з огляду на таке.

Судом встановлено, що у вересні 2022 року Zentrum Solutions AG звернулося до апеляційного суду з заявою в якій просило:

- визнати і надати дозвіл на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 31 січня 2022 року у справі № 140/2021 за позовом Zentrum Solutions AG до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом») про стягнення заборгованості за контрактом від 15 жовтня 2019 року № 53-129-01-19-01968;

- видати виконавчий лист про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь Zentrum Solutions AG 472 000 євро - основного боргу, 8 587,10 євро - трьох процентів річних, 13 482,64 євро - на відшкодування витрат з арбітражного збору та 2 000 євро - на відшкодування витрат на правову допомогу, а разом 496 069,74 євро;

- стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь Zentrum Solutions AG судовий збір у сумі 1 240,50 грн.

Київський апеляційний суд ухвалою від 23 січня 2023 року заяву Zentrum Solutions AG задовольнив.

Визнав і надав дозвіл на виконання рішення МКАС при ТПП України від 31 січня 2022 року у справі № 140/2021 за позовом Zentrum Solutions AG до ДП «НАЕК «Енергоатом» про стягнення заборгованості за контрактом від 15 жовтня 2019 року № 53-129-01-19-01968; видав виконавчий лист про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь Zentrum Solutions AG 472 000 євро - основного боргу, 8 587,10 євро - трьох процентів річних, 13 482,64 євро - на відшкодування витрат з арбітражного збору та 2 000 євро - на відшкодування витрат на правову допомогу, а разом 496 069,74 євро; стягнув з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь Zentrum Solutions AG судовий збір у сумі 1 240,50 грн.

Київський апеляційний суд додатковим рішенням від 27 лютого 2023 року стягнув з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь Zentrum Solutions AG 500 євро витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання щодо відстрочки виконання, суд вказує на відсутність юрисдикції, з огляду на таке.

Питання визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу регулюються розділом VIII Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», главою 3 Розділу ІХ ЦПК України «Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу», Конвенцією ООН про визнання та приведення до виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 1958 рік), Європейською конвенцією про зовнішньоторговельний арбітраж (1961 рік), які ратифіковані Україною та є обов`язковими до виконання на її території.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» визначено, що цей Закон застосовується до міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України. Однак положення, передбачені статтями 8, 9, 35 і 36 цього Закону, застосовуються і в тих випадках, коли місце арбітражу знаходиться за кордоном.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» «арбітраж» - будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України.

В пункті 4 рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» від 10 січня 2008 року № 1-рп/2008 зазначено, що третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування. Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в абзаці сьомому статті 2, статті 3 Закону, є здійсненням ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного частиною п`ятою статті 55 Конституції України.

Відповідно до Закону третейські суди приймають рішення тільки від свого імені (стаття 46), а самі ці рішення, ухвалені в межах чинного законодавства, є обов`язковими лише для сторін спорів. Забезпечення примусового виконання рішень третейських судів перебуває за межами третейського розгляду та є завданням компетентних судів і державної виконавчої служби (стаття 57 Закону, пункт 1 частини другої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, третейські суди не здійснюють правосуддя, їх рішення не є актами правосуддя, а самі вони не входять до системи судів загальної юрисдикції.

Згідно з частиною третьою статті 23 ЦПК України справи про визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу розглядаються:

1) якщо місце арбітражу знаходиться на території України - апеляційними загальними судами за місцезнаходженням арбітражу;

2) якщо місце арбітражу знаходиться поза межами України - апеляційним загальним судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Частина перша статті 479 ЦПК України встановлює, що за результатами розгляду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

На підставі ухвали суду про задоволення заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу видається виконавчий лист, який вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих документів не пізніше наступного дня з дня його видання в порядку, встановленому Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих документів (частина десята статті 479 ЦПК України).

Надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України, здійснюється судом у порядку, встановленому цією главою, з особливостями, передбаченими статтею 482 ЦПК України.

Суд, розглядаючи заяву про надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, не може змінювати рішення міжнародного комерційного арбітражу, оскільки в статті 5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» встановлено, що з питань, що регулюються цим Законом, ніяке судове втручання не повинно мати місця, крім як у випадках, коли воно передбачене в цьому Законі.

Відповідно до Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» такими випадками є звернення до компетентного суду: за вирішенням заяви про відсутність у третейського суду компетенції на розгляд спору (частина 3 статті 16); із клопотанням про визнання та виконання арбітражного рішення на території України (стаття 35); із клопотанням про скасування арбітражного рішення, постановленого в Україні (стаття 34); із проханням про вжиття забезпечувальних заходів в підтримку арбітражного розгляду (стаття 9); із проханням про сприяння в отриманні доказів (стаття 27); виконання судом арбітражної угоди у випадку звернення однієї зі сторін у державний суд по суті спору (стаття 8).

Зі змісту норм, розміщених в Главі 3 Розділу ІХ ЦПК України «Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу», вбачається, що законодавець імперативно врегульовує повноваження суду під час розгляду заяв про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Разом з тим, ані норми закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», ані положення Глави 3 Розділу ІХ ЦПК України «Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу» не передбачають повноваження суду, який розглядає заяву про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, вирішувати питання щодо відстрочення виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Відповідно до частини першої статті 435 ЦПК України, яка розміщена в Розділі VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)», за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Тотожна за змістом норма передбачена й в частині першій статті 33 Закону України «Про виконавче провадження», яка встановлює, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Разом з тим, Київський апеляційний суд, який розглядав справу за заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду, не є судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, оскільки ним, враховуючи предметну та територіальну юрисдикцію, були реалізовані лише контрольні повноваження, сутність яких зводиться до перевірки дотримання встановленої процедури розгляду справи міжнародним комерційним арбітражем, без вирішення наявного між сторонами спору по суті. Відповідно, до повноважень даного суду не віднесено вирішення питання щодо надання відстрочки виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine, № 29458/04, № 29465/04, § 24) вказав, що фраза «установленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, враховуючи норми ЦПК України та компетенційну складову у понятті «судом, установленим законом», використання судом повноважень, не передбачених чинним процесуальним законодавством, є недопустимим.

З урахуванням викладеного, відсутні підстави для розгляду заяв про відстрочення виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду, оскільки відповідно до норм ЦПК України суд, який розглядає справи щодо визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу, не є судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, й відповідно не наділений повноваженнями вирішувати питання про відстрочення виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Виходячи з того, що відповідно до частини першої статті 435 ЦПК України, частини першої статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» питання про відстрочення виконання вирішується судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, а національні суди лише наділені повноваженнями визнавати та надавати згоду на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, не вирішуючи спір по суті, заяви про відстрочення виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВС від 08.04.2021 р. у справі № 824/53/19.

Відповідно до частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за заявою представника державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Олега Дорошенко про відстрочення виконання ухвали Київського апеляційного суду від 23 січня 2023 року та додаткового рішення Київського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року у справі за заявою Zentrum Solutions AG про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 31 січня 2022 року у справі № 140/2021 за позовом Zentrum Solutions AG до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення заборгованості.

Ухвала суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до цього суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст ухвали складено 18.09.2024 року.

Суддя Лапчевська О.Ф.