ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/330/23 Номер провадження 22-ц/814/569/24Головуючий у 1-й інстанції Високих М.С. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

Суддів: Пікуля В.П., Одринської Т.В.

при секретарі Філоненко О.В.

за участю представника Головного управління Національної поліції в Полтавській області Паламар Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 01 серпня 2023 року ухвалене у складі головуючого судді Високих М.С., повний текст рішення складено 10.08.2023

у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України у Полтавській області про відшкодування моральної шкоди.

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України у Полтавській області про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказує, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 справа № 440/279/23, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016. Внаслідок протиправної бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області та системного порушення чинного законодавства безпосередньо його прав, встановлених в рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 справа № 440/279/23, позивачу була спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 1000000 грн, що виражається у пережитих психо-емоційних перенавантаженнях, стресах, депресіях що є додатковими життєвими труднощами окрім, того що позивач є особою з інвалідністю 2-ї групи, якому заборонені психо-емоційні навантаження.

Враховуючи викладене просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України моральну шкоду у розмірі 1000000 грн, завдану внаслідок неправомірних дій та бездіяльності з урахуванням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі №440/279/23.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 01 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до Держави України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 гривень.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судом першої інстанції враховано конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його житті, зусилля, які позивач змушений був докласти для відновлення попереднього стану, виходячи із принципу розумності та справедливості, вважав справедливим визначити суму компенсації у розмірі 5000 грн.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 та Головне управління Національної поліції в Полтавській областіоскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок протиправної бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області та системного порушення чинного законодавства та безпосередньо моїх прав, встановлених в рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023р. справа № 440/279/23 та рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023р. справа № 440/1472/23 (наданих суду першої інстанції), йому була спричинена моральна шкода, яка складає 1 000000 (один мільйон) гривень, що виражено у пережитих психо-емоційних перенавантаженнях, стресах, депресіях що є додатковими життєвими труднощами окрім, того що він є інвалідом 2-ї групи, якому заборонені психо-емоційні навантаження (довідка МСЕК у додатках). Зазначених вище обставин судом першої інстанції взято до уваги не було, що суперечить сталій практиці Європейського суду з прав людини та є пряме порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наявність моральної шкоди обґрунтовує душевними стражданнями у зв`язку з не проведенням повного розрахунку станом на 16.02.2023 з урахуванням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023р. справа № 440/279/23; - душевними стражданнями у зв`язку з не проведенням повного розрахунку станом на 16.08.2023 з урахуванням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023р. справа № 440/1472/23; - наявністю бездіяльності зі сторони Держави Україна в особі: Головного управління Національної поліції в Полтавській області - підтвердженої рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023р. справа № 440/279/23 та рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023р. справа № 440/1472/23; - станом на 16.08.2023 жодна посадова особа Головного управління Національної поліції в Полтавській області, як відповідач по справі до відповідальності не притягнута за грубе порушення прав та інтересів позивача з урахуванням грубих порушень норм чинного законодавства, що підтверджено рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023р. справа № 440/279/23 та рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023р. справа № 440/1472/23; - душевними стражданнями у зв`язку з підготовкою самостійно матеріалів до суду та відстоюванням своїх порушених прав та інтересів у суді. Але зазначених вище обставин судом першої інстанції взято до уваги не було, що суперечить сталій практиці Європейського суду з прав людини та є пряме порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відсутність будь-якого ефективного захисту в національному праві. Позивач являється інвалідом війни 2-ї групи, якому заборонені психо-емоційні навантаження та стреси, але права та інтереси позивача є порушеними тривалий час та станом на 16.08.2023 є не відновленими з урахуванням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023р. справа № 440/1472/23. Однак, враховуючи всі перелічені вище фактори, заподіяну моральну шкоду у системних протиправних дій зі сторони Держави Україна в особі: Головного управління Національної поліції в Полтавській області - позивач оцінює у розмірі 1 000000 (один мільйон) гривень, ним перенесені психо-емоційні навантаження, стреси, хвилювання та розчарування у зв`язку з відсутністю національного захисту, що є прямим порушенням ст. 13 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Зазначених вище обставин судом першої інстанції взято до уваги не було, що суперечить сталій практиці Європейського суду з прав людини та є пряме порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Полтавській області посилаючись на неповне з`ясування місцевим судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що у рішенні Конституційного Суду України від 03.10.2001 у справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими чи службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

В постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків,з яких буде здійснено стягнення коштів».

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц (провадження № 61-3462св18) зроблено висновок, що «як свідчить тлумачення статей 23,1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості».

Отже, зазначення Ленінським районним судом м. Полтави у резолютивній частині рішення відомостей про стягнення з Головного управління Національної поліції в Полтавській області моральної шкоди є помилковим.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22.07.2020 у справі № 495/6187/16 де зокрема суд вказав, про необхідність чіткого зазначення про стягнення коштів з Державного бюджету України.

У пункті 10-1 постанови від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Бюджетного кодексу України, Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. (Аналогічні положення містяться також у п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845).

Згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою КМУ від 15 квітня 2015 року № 215 та указом Президента України, затвердженим постановою КМУ від 15 квітня 2015 року № 215 та указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Таким чином, з викладеного вбачається, що шкода заподіяна фізичним чи юридичним особам внаслідок незаконних дій органів державної влади, а також їх посадових та службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок Державного Бюджету України, шляхом списання коштів, на підставі рішення суду, з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши представника Головного управління Національної поліції в Полтавській області Паламар Д.О., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Встановлені обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 29.07.2016 № 233 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу) з 03.08.2016 (а.с. 14).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі №440/279/23, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення суми компенсації втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з затримкою термінів її виплати було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016 на підставі положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-ХІІ та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено (а.с.18-21). Вказане рішення набрало законної сили, згідно із відкритими відомостями, що містяться в ЄДРСР.

Вказаним рішенням суду встановлено, що позивач має право на індексацію грошового забезпечення за період перебування на посаді поліцейського за період з 07.11.2015 по 03.08.2016 відповідно до положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16.07.2020 по справі № 2140/1763/18.

Отже судом першої інстанції вірно визначено, що внаслідок неправомірних дій відповідача, недотриманням відповідачем вимог трудового законодавства, а саме не проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період проходження позивачем служби з 07.11.2015 по 03.08.2016 призвело до завдання позивачу моральних страждань, для компенсації яких ним і заявлено позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Місцевий суд прийшов до вірного висновку, що захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі позивача.

Посилання в апеляційній скарзі на застосування до спірних правовідносин положень статтей 1173, 1174 ЦК України є безпідставними, оскільки моральної шкоди позивачу було завдано як працівнику Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області внаслідок не виплати індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016, а не як фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо того, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не враховано, що відповідачем має бути Державна казначейська служба України, а не Головне управління Національної поліції в Полтавській області.

Даний спір виник з трудових правовідносин між працівником та роботодавцем, яким в даному випадку є саме ГУНП в Полтавській області, тому, відповідно, і моральну шкоду, завдану працівнику внаслідок порушення його трудових прав, що полягало у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.08.2016, має відшкодувати саме роботодавець.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

Таким чином, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його житті, та зусилля, які позивач змушений був докласти для відновлення попереднього стану.

У свою чергу, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких він дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 01 серпня 2023 року колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 01 серпня 2023 рокубез змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 01 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 січня 2024 року.

Головуючий суддя О.О. Панченко

Судді В.П. Пікуль

Т.В. Одринська