Дата документу 24.01.2024 Справа № 333/2430/23
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №333/2430/23 Головуючий у 1-й інстанції: Тучков С.С.
Провадження №22-ц/807/459/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаряПодліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2023 року про відмову в ухваленні додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування про встановлення місця проживання малолітньої дитини з батьком, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування про встановлення місця проживання малолітньої дитини з батьком.

В обґрунтування позову зазначає, що 28 квітня 2015 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, про що складено актовий запис 218. Від даного шлюбу в сторін народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 06 травня 2015 року, зареєстрованого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №160.

Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння. Сторони мають різні погляди на вирішення сімейних проблем, що призвело до втрати почуття поваги та любові. Шлюбні відносини припинені та не ведеться спільне господарство, сторони не проживають однією сім`єю понад один рік з лютого 2022 року. Позивач звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про розірвання шлюбу (справа ЄУН 333/2167/23). З березня 2022 року ОСОБА_1 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_3 проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про проживання.

ОСОБА_1 зазначає, що він самостійно виховує дочку, забезпечує її потреби. Крім цього вказує що психічними захворюваннями не страждає, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався, в розшуку не перебуває. ОСОБА_1 не перешкоджає зустрічам ОСОБА_2 з їхньою спільною дитиною та не обмежує її у праві виховання.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком у зв`язку з самостійним вихованням дитини батьком без участі матері ОСОБА_2 .

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем мешкання її батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

22 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із Заявою про ухвалення додаткового рішення у справі №333/2430/23 щодо встановлення місця проживання малолітньої дитини з батьком та у зв`язку з самостійним вихованням дитини батьком без участі матері.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2023 року у задоволенні вищезазначеної заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2023 року та прийняти нове судове рішення про задоволення заяви щодо ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 333/2430/23 в частині самостійного виховання дитини батьком без участі матері ОСОБА_2 .

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення від 30 листопада 2023 року у справі №333/2430/23 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем мешкання її батька ОСОБА_1 , не вирішив питання щодо заявленої ним вимоги в частині самостійного виховання дитини батьком без участі матері ОСОБА_2 , не з`ясувавши усі обставини справи, не навів будь-яких підстав для відмови щодо вирішення зазначеної вимоги. Внаслідок чого суд першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали про відмову у винесенні додаткового судового рішення діяв формально прийняв незаконну ухвалу, яка підлягає скасуванню.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи, будучи належним чином відповідно до норм процесуального законодавства повідомленими про дату, час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи суду не надали.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що під час ухвалення судового рішення судом розглянуті всі вимоги позивача, зазначені в позовній заяві, дана оцінка всім доводам та доказам, які надали сторони, відповідність цих вимог до норм закону та встановлених обставин у справі і на підставі цього ухвалено рішення. Зазначення в прохальній частині позовної заяви «у зв`язку з самостійним вихованням дитини батьком без участі матері» не є за суттю окремою позовною вимогою. Встановлення факту самостійного виховання дитини одного із батьків, відсутності участі іншого із батьків у вихованні дитини, може бути встановлений при вирішенні у цивільній справі про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним із батьків батьківських обов`язків, відібрання дитини, визначення місця проживання дитини тощо, проте таке питання у даній справі позивачем порушено не було, доказів щодо такої вимоги не подавалось, що може вплинути на права та обов`язки іншого з батьків. При визначені місця проживання дитини судом було враховано ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, про що зазначено в мотивувальній частині рішення. При цьому, суд врахував, що поведінка відповідачки свідчить про те, що вона бажає приймати участь у вихованні своєї дитини. Підстави для ухвалення додаткового судового рішення відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками судді першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом встановлено, що у березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування про встановлення місця проживання малолітньої дитини з батьком (а.с.1-6).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого 28 квітня 2015 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 23 квітня 2015 року, про що складено актовий запис №218 Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 06 травня 2015 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася дитина ОСОБА_3 , про що зроблено відповідний актовий запис № 160 (а.с.10).

Відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2023 року у справі №333/2167/23 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволені повністю, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Дане рішення набуло законної сили 25 травня 2023 року (а.с.73).

Відповідно до Угоди про оренду помешкання від 12 березня 2023 року та Акту прийому-передачі помешкання (Додатку №1) до Угоди, укладених між орендодавцем ОСОБА_4 та орендарем ОСОБА_1 , які дійшли згоди з усіх суттєвих питань з предмету оренди житлового приміщення та останній винаймає житло за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16-18).

Згідно Акту про встановлення факту проживання громадян від 15 березня 2023 року, складеного за участі свідка ОСОБА_5 в присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , проведено обстеження умов проживання в квартирі АДРЕСА_2 . В результаті якого встановлено, що за даною адресою проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.19).

Згідно довідки №01/02 від 15 березня 2023 року, завіреної заступником голови громадської організації «Запорізька спільнота «Кіокушин Будо Карате» Булискерія Б.Г., встановлено, що ОСОБА_3 з 05 січня 2020 року тренується в Запорізькій школі Кіокушин Будо, за її тренування щомісячні внески сплачує ОСОБА_1 (а.с.12).

Відповідно до висновку комісії Органу опіки та піклування Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 від 19 жовтня 2023 року за вих. № 2240/01-37/19.02, запропоновано визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 (а.с.92-93).

Згідно з довідок КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗМР від 20 березня 2023 року, ОСОБА_1 на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває (а.с.13-14).

Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Обліку відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей» № ВР-000764774 МВС, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до кримінальної відповідальності не притягувався, незанятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.15).

Вирішуючи даний спір рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем мешкання її батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.98-100).

22 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із Заявою про ухвалення додаткового рішення у справі №333/243/23 щодо встановлення місця проживання малолітньої дитини з батьком та у зв`язку з самостійним вихованням дитини батьком без участі матері (а.с.106-108).

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2023 року у задоволенні вищезазначеної заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено (а.с.129-130).

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо :

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішив питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Згідно роз`яснень, наданих у п. 20 постанови Пленуму ВСУ N 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК України (в ред. 2004 року); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч. 5 ст. 270 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом про встановлення місця проживання дитини з батьком, ОСОБА_1 зазначав, що спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем внаслідок чого шлюб між сторонами було розірвано. Враховуючи якнайкращі інтереси дитини позивач у першій частині прохальної частини позову просив суд прийняти до розгляду позов про встановлення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з батьком ОСОБА_1 та задовольнити його в повному обсязі. В другій частині прохальної частини позову просив визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 у зв`язку з самостійним вихованням дитини батьком без участі матері ОСОБА_2 .

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем мешкання її батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тобто, позовна заява ОСОБА_1 містить фактично одну вимогу, а саме: визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, оскільки вирішення такого спору пов`язано не лише у зв`язку з самостійним вихованням дитини батьком без участі матері.

Напроти, відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Права і обов`язки у кожного з батьків не тільки рівні, але і взаємні. Отже, право одного з батьків протистоїть обов`язку іншого не перешкоджати у здійсненні права на виховання дитини і навпаки.

Обоє батьків несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Статтею 15 Закону України « Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною четвертою статті 157 СК України визначено, що батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується судом. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (стаття 159 СК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Факт самостійного виховання дитини одним із батьків, відсутності участі іншого з батьків у вихованні дитини може бути встановлений у мотивувальній частині рішення суду у цивільній справі при вирішенні у порядку позовного провадження спору щодо позбавлення особи батьківських прав, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини тощо.

У разі виникнення спору щодо місця проживання дитини (опіки над дитиною), ухилення від виконання (невиконання) батьківських обов`язків - такий спір підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Частиною четвертою статті 19 СК України підтверджується, що спір щодо участі у вихованні дитини вирішується судом і у цьому спорі обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який має подати суду висновок щодо розв`язання спору.

Відповідно до положень частини першої третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачних законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Водночас, позивач ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог щодо місця проживання дитини батьком не посилається на те, що мати дитини - відповідачка ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення тощо. Отже, позовна заява не містить такої вимоги, як встановлення факту самостійного виховання дитини батьком, у зв`язку з ухиленням матері від виконання своїх батьківських обов`язків, і таке питання не досліджувалось в судовому засіданні, сторони з приводу такої вимоги не подавали докази та не давали пояснення, висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання такого спору в матеріалах справи також відсутній.

З огляду на зазначене, оскільки у заявлених вимогах у даній справі не ставилося питання щодо встановлення факту самостійного виховання дитини батьком без участі матері ОСОБА_2 , у зв`язку відсутності участі матері у вихованні дитини та ухиленням останньої від виконання своїх батьківських обов`язків, які можуть вплинути на права та інтереси матері дитини ОСОБА_2 , тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що підстав для ухвалення додаткового рішення у даній справі немає.

Таким чином, зі змісту рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2023 року у цій справі вбачається, що судом першої інстанції вирішено питання щодо всіх заявлених позивачем позовних вимог. Вказане рішення містить чіткі та вичерпні висновки щодо всіх позовних вимог, які були заявлені позивачем.

При цьому, колегія суддів зауважує, що в разі з незгодою із судовим рішенням, позивач не позбавлений можливості оскаржити його в апеляційному порядку.

Отже, враховуючи вищевикладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у цій справі.

Доводи апеляційної скарги стосовно наявності підстав для ухвалення додаткового рішення у справі є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом нора матеріального та процесуального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з ухвалою суду, переоцінки висновків ухвали суду та не спростовують правильність ухвали суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвали суду в апеляційній скарзі не наведено, тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч.ч. 1, п. 2 ч. 2, п. 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга апеляційним судом залишене без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 29 січня 2024 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.