ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/6956/21 Номер провадження 22-ц/814/803/24Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у режимі відеоконференції у м.Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами Головного управління Національної поліції в Харківській області і Харківської обласної прокуратури на рішення Київського районного суду м.Полтави від 12 вересня 2023 року (час ухвалення судового рішення з 14:25:16 (11 вересня 2023 року) до 08:32:17 (12 вересня 2023 року); дата виготовлення повного текста судового рішення 12 вересня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Харківській області, Харківської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудвого слідства і прокуратури.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь 420 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що позивач фактично з 19 червня 2018 року (дата повідомлення про підозру) по 18 травня 2021 року (дата набрання чинності вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 01 березня 2021 року), тобто 35 місяців, незаконно і безпідставно перебував під слідством і судом, внаслідок чого йому була заподіяна моральна шкода. Протягом вказаного періоду, позивач, який є особою похилого віку, був вимушений регулярно приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях, що вимагало від нього додаткових зусиль, необхідних для організації життя. Все це мало стресові наслідки для нього, він був обмежений у вільному пересуванні у зв`язку з обранням запобіжного заходу, що призводило до хвилювань, негативно вплинуло на його звичний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання та переживання, які тривали 35 місяців. Йому було заподіяно психічного впливу, що призвело до погіршення стану його здоров`я, позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, що завдало йому значної моральної шкоди. З урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, розмір моральної шкоди не може становите менше ніж 6 700 х 35 = 234 500 грн. Проте, виходячи з обставин даної справи, ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача, враховуючи вік позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, час та зусилля, що були потрібні для відновлення попереднього стану, моральну шкоду оцінює в 420 000 грн.

Рішенням рішення Київського районного суду м.Полтави від 12 вересня 2023 року задоволений частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000,00 грн (триста тисяч гривень).

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Головне управління Національної поліції в Харківській області і Харківська обласна прокуратура в апеляційних скаргах, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просять рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди до 234 500 грн і до 234 276 грн 67 коп., відповідно.

В обгрунтування вимог апеляційних скарг з посиланням на нормативні акти, якими врегульовані спірні правовідносини, судову практику і встановлені фактичні обставини стверджується, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає критеріям розумності і справедливості.

Сам факт ухвалення у кримінальному провадженні виправдовувального вироку не привзодить до безумовного і автоматичного обов`язку держави відшкодувати морвльну шкоду.

Ні у позові, ні у рішенні суду не навдено конкретних обставин і фактів моральних страждань позивача.

У відзивах адвокат Статівка О.Є., представник ОСОБА_1 , посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційних скарг, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стверджується, що відповідачі помилково тлумачать приписи ЗУ«Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», оскільки цей закон визначає лише мінімально можливий розмір відшкодування моральної шкоди.

Посилання на необгрунтованість розміру моральної шкоди не відповідає матеріалам справи, адже позивач детально обгрунтував у чому полягають моральні страждання, якими обставинами вони обумовлені, тощо.

Суд першої інстанції дав належну оцінку встановленим обставинам і визначив справедливий і законний розмір шкоди.

Звертається увага, що апеляційні скарги не містять обгрунтованих доводів про те, які ж норми матеріального чи процесуального права порушив або ж не виконав суд першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 12 травня 2018 року до ЄРДР за № 0000481 внесені відомості про факт розповсюдження через мережу інтернет дитячої порнографії за ознаками кримінального правопорушення за ч.4 ст. 301 КК України.

Постановою старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області Дерев`янченко Ю.П. розпочато досудове розслідування в даному кримінальному провадженні.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 18 червня 2018 року задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл на проведення обшуку, квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення комп`ютерної техніки та інших предметів, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять інформацію з ознаками дитячої порнографії.

19 червня 2018 року за місцем проживання позивача був проведений обшук, під час якого ОСОБА_1 добровільно видав ноутбук марки ASUS та зарядний пристрій до нього.

19 червня 2018 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбачено ч.4 ст.301 КК України, тобто зберігання з метою розповсюдження та розповсюдження відеопродукції, що містить дитячу порнографію.

22 червня 2018 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова задоволено клопотання слідчого - застосовано відносно ОСОБА_1 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

25 червня 2018 року постановою слідчого вилучені в ході обшуку предмети визнані речовими доказами та ухвалою Київського районного суду м.Харкова на них накладений арешт.

26 червня 2018 року старшим слідчим СУ ГУНП в Харківській області Дерев`янченко Ю.П. складено відносно позивача обвинувальний акт, який затверджений прокурором відділу прокуратури Харківської області Лазарєвим А.А., справу скеровано на розгляд до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 01 березня 2021 року (справа № 644/4698/18) ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.301 КК України та виправдано за недоведеністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.301 КК України.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 травня 2021 року виправдувальний вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 01.03.2021 р. у справі №644/4698/18 залишено без змін.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції врахував період перебування ОСОБА_1 під слідством з 19 червня 2018 року (вручення підозри) по 18 тавня 2021 (дата набрання чинності виправдувальним вироком суду), тобто 35 місяців, а також те, що мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 6 700 грн х 35 місяців = 234 500 грн.

Визначаючи розмір відшкодування, суд першої інстанції врахував характер та обсяг душевних страждань позивача за час перебування під слідством і судом протягом 35 місяці, виходив з того, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визнав за необхідне стягнути на користь позивача у відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 000 грн.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Згідно ч.1 та 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно ч.4 та 5 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право кожного громадянина на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень

Відповідно до ст.1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Статтями 1-3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» встановлено, що шкода, завдана громадянинові внаслідок його незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Згідно ст.4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч.3 ст.13 Закону при призначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 квітня 2020 року (справа № 661/246/17) зроблені такі висновки:

«Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62).

…

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону № 794-VIII розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

...

Таким чином, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.»

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи спір, дотримався наведених вимог закону, детально проаналізував встановлені фактичні обставини і визначив адекватний розмір відшкодування моральної шкоди.

В апеляційних скаргах містяться загальні посилання на критерії розумності і справедливості, проте відсутні обґрунтовані доводи, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Очевидним є те, що перебування під слідством і судом упродовж майже трьох років (без одного місяця) негативно вплинуло на позивача, цей вплив був достатньо тривалим. Не потребує окремих доказів те, що перебування особи під слідством і судом порушує звичний життєвий уклад, обмежує особу у реалізації певних прав і свобод, тощо. Важливим є також те, що на час пред`явлення підозри позивач мав повних 69 років, тобто був людиною похилого віку, що безумовно загострює сприйняття подій, пов`язаних із кримінальним провадженням.

Таким чином, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального закону та у відповідності до приписів ст.89 ЦПК України дав належну оцінку встановленим обставинам та поданим доказам і у відповідності до вимог ч.4 ст.265 ЦПК України у своєму рішенні надав вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року (справа № 759/7630/20 ), згідно яких:

«Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Міністерство внутрішніх справ України (дії посадової особи якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16).

На вказані обставини суди попередніх інстанцій уваги не звернули та дійшли помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

За таких обставин, оскаржувані судові рішення підлягають зміні в частині стягнення не з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, а безпосередньо з Державного бюджету України.»

З урахуванням наведеного резолютивна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Харківській області і Харківської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 12 вересня 2023 року змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення в такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 300 000 грн компенсації моральної шкоди».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 22 січня 2024 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов