ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року

м. Київ

справа № 369/12814/22

провадження № 61-14216 св 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ;

відповідач (позивач за зустрічним позовом)- ОСОБА_2 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на постанову Київського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф., Мостової Г. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у якому просила розірвати шлюб, укладений 27 грудня 2011 року між нею та ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 25 % від усіх видів заробітку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, у якому просив виділити у свою власність 1/2 частину нежитлового приміщення № 112 в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 5, 1 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 224, а також 9/10 частин легкового автомобіля FordFusion, 2015 року виписку, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; виділити у власність ОСОБА_1 1/2 частину нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , загальною площею 5, 1 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 224, а також 1/10 частин легкового автомобіля Ford Fusion, 2015 року виписку, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; визнати готівкові грошові кошти в сумі 10 000 дол. США особистою приватною власністю ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_1 на свою користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 10 000 дол. США, а також судові витрати по справі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2023 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом року ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до позову ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, у якому просила визнати спільною сумісною власністю квартиру АДРЕСА_3 ; виділити зі спільної сумісної власності у власність ОСОБА_1 для проживання з дітьми квартиру АДРЕСА_3 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 березня 2023 року у складі судді Янченка А. В. повернуто зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_5 , про поділ майна подружжя.

Роз`яснено ОСОБА_1 право звернутися з вказаним позовом у загальному порядку.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 в рамках цивільної справи № 369/12814/22 є первісним позивачем, тому у неї відсутнє право на подання зустрічної позовної заяви в межах цієї ж цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Київського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 березня 2023 року скасовано й передано справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що зі змісту СК України вбачається, що позовні вимоги про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна подружжя різні за своїм змістом та обґрунтуванням, регулюються різними законодавчими нормами, а тому такі позовні заяви подаються до суду окремо і розглядаються з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України. Натомість суд першої інстанції об`єднав первісні позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини із зустрічними позовними вимогами ОСОБА_6 та про поділ майна подружжя, які не є однорідними, не пов`язані між собою, від вирішення однієї з них не залежить вирішення інших. Разом з тим, таке об`єднання не може обмежувати право ОСОБА_1 на звернення до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про повернення зустрічного позову ОСОБА_1 та передаючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що метою пред`явлення зустрічного позову є спільний розгляд позовів в інтересах процесуальної економії, а в ряді випадків - уникнення постановлення суперечливих судових рішень. Первісні (зустрічні за первісним позовом) позовні вимоги ОСОБА_2 та зустрічні (за зустрічним позовом) позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна подружжя випливають з однакових за своєю правовою природою правовідносин та є взаємопов`язаними, об`єднання вищевказаних позовів в одне провадження та спільний їх розгляд є допустимим, оскільки, вимоги вказаних позовів заявлені між тими самими сторонами і з однакових фактичних підстав та обставин, які підлягають доказуванню. Спільний розгляд судом позовних вимог про поділ майна подружжя є доцільним та сприятиме ефективному й економічному за процесуальним часом розгляду справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2023 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року й залишити в силі ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 березня 2023 року.

Підставами касаційного оскарження указаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм статей 193, 194 ЦПК України (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), а також на не дослідження судом зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2023 року касаційне провадження у справі відкрито, витребувано цивільну справу № 369/12814/22 із Києво-Святошинського районного суду Київської області.

У грудні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 січня 2024 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що виключно відповідач за первісним позовом наділяється правом заявити у справі зустрічний позов, тоді як позивач за первісним позовом у справі формулює свої позовні вимоги у своєму первісному позові.

Зазначає, що безкінечне заявлення сторонами зустрічних позовів в рамках одного провадження чинним законодавством не передбачено та не відповідає принципу процесуальної економії, у тому числі ефективності, розумності та раціональності судового процесу.

Суд першої інстанції, зважаючи на порушення вимог щодо пред`явлення зустрічного позову, визначених у частинних першій-другій статті 193 ЦПК України, а саме подання зустрічного позову неуповноваженим суб`єктом (позивачем за первісним позовом), неможливість об`єднання до спільного розгляду двох зустрічних позовів, прийняв законну ухвалу про повернення зустрічного позову ОСОБА_1 .

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У грудні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , у якому зазначено, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає, оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про те, що апеляційним судом допущено порушення норм процесуального права.

Просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

У грудні 2023 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив, у якій викладено клопотання про повернення без розгляду відзиву, поданого ОСОБА_1 , у зв`язку з його невідповідністю вимогам статті 395 ЦПК України.

Колегією суддів не встановлено порушень вимог статті 395 ЦПК України при подачі ОСОБА_1 відзиву на касаційну скаргу і підстав для його повернення без розгляду колегія суддів не вбачає.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2023 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом року ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до позову ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 березня 2023 року повернуто зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_5 , про поділ майна подружжя. Роз`яснено ОСОБА_1 право звернутися з вказаним позовом у загальному порядку.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно абзацу другого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним.

Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

За своєю сутністю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом з метою захисту прав відповідача, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.

При поданні зустрічного позову позивач за первісним позовом стає відповідачем за зустрічним позовом, а відповідач займає процесуальне становище позивача. При цьому, пред`являючи зустрічний позов, відповідач завжди має переслідувати одночасно дві цілі: захистити своє порушене чи оспорене право та захиститися проти вимог позивача.

Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Отже, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом з метою захисту прав відповідача, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів). Умовою пред`явлення зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним; взаємопов`язаність позовів виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19), постанові Верховного Суду у справі № 638/6226/21 (провадження № 61-9559св23).

Ураховуючи викладене, взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному та правильному вирішенню спору, взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; вимоги за зустрічним та первісним позовами можуть зараховуватись; задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову.

Подання такого зустрічного позову має на меті не лише довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом, а й захистити права відповідача в обраний ним спосіб. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з первісним позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

У свою чергу ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, який було прийнято судом першої інстанції до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Встановлено, що предметом зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 також є поділ майна подружжя, пред`явлений останньою на противагу позовних вимог ОСОБА_2 , виходячи з того, що подаючи зустрічний позов ОСОБА_1 просив поділити лише частину майна, що є спільною сумісною власністю, не ставлячи питання про подальший правовий статус іншого майна. В той же час обсяг майнової маси, яка підлягає поділу, істотно впливає на те, яке майно та в якій частині буде визнано особистою власністю кожного з подружжя.

Повертаючи зустрічний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до процесуального закону одним із спеціальних прав відповідача є право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. При цьому зустрічний позов має певну специфіку, яка відрізняє його від інших видів позовів (зокрема, й від первісного). По-перше, право подання зустрічного позову має не будь-який учасник процесу, а лише відповідач за первісним позовом; пред`являється він до первісного позивача. По-друге, подання зустрічного позову є можливим лише до винесення судом першої інстанції рішення за первісним позовом. По-третє, зустрічний позов має на меті захист від первісного позову або заліком, або спростуванням його частково чи повністю, або розглядом в одному провадженні хоча й різних, але взаємопов`язаних вимог. Враховуючи, що ОСОБА_1 в рамках цивільної справи № 369/12814/22 є первісним позивачем, тому у неї відсутнє право на подання зустрічної позовної заяви в межах цивільної справи № 369/12814/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Колегія суддів загалом погоджується з тим, що позивач не має права пред`являти зустрічний позов.

Відповідно до частини другої статті 12, частини першої статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами, тобто для цивільного судочинства притаманним є принцип процесуальної рівноправності сторін, сутність якого полягає в тому, що сторони мають рівні, але не завжди однакові процесуальні права та процесуальні обов`язки, що обумовлено неоднаковістю їх процесуального становища, але в той же час сторона не може мати більше прав, ніж має протилежна сторона.

Таким чином, з цього принципу вбачається, що сторони наділяються, з одного боку, рівними і однаковими процесуальними правами і несуть рівні і однакові процесуальні обов`язки незалежно від процесуальних функцій, що виконуються ними в цивільному судочинстві, з іншого боку, вони мають певні процесуальні права та несуть певні процесуальні обов`язки, обумовлені специфікою їх процесуального становища, але при цьому їм надаються рівні та однакові можливості із здійснення належних їм процесуальних прав.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 49, частини першої статті 193 ЦПК України право подати зустрічний позов має лише відповідач. Наділення його цим процесуальним правом обумовлено його процесуальним статусом сторони, яка має відповідати за пред`явленим позовом, для вирішення якого було відкрито провадження у справі, й, при цьому, не брала участі у формулюванні первісних вимог, але виходить з того, що захиститися проти них доцільно, заявивши свої вимоги, які виникають з тих самих правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, таким чином розширивши межі розгляду справи. В свою чергу позивач наділений рівноцінним правом як на початку подати первісний позов, так і в подальшому доповнити його у строки, встановлені в ЦПК України, новими позовними вимогами.

Разом з тим, за обставин даної справи колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскаржуваної постанови виходячи з наступного.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про повернення зустрічного позову ОСОБА_1 та передаючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що позовні вимоги про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна подружжя різні за своїм змістом та обґрунтуванням, регулюються різними законодавчими нормами, а тому такі позовні заяви подаються до суду окремо і розглядаються з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України. Натомість суд першої інстанції об`єднав первісні позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини із зустрічними позовними вимогами ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, які не є однорідними, не пов`язані між собою, від вирішення однієї з них не залежить вирішення інших. Разом з тим, таке об`єднання не може обмежувати право ОСОБА_1 на звернення до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, спільний розгляд яких є доцільним та ефективним.

Отже, з урахуванням змісту та вимог позовів, поданих сторонами, колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду про те, що первісні (зустрічні за первісним позовом) позовні вимоги ОСОБА_2 та зустрічні (за зустрічним позовом) позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна подружжя випливають з однакових за своєю правовою природою правовідносин та є взаємопов`язаними, об`єднання вищевказаних позовів в одне провадження та спільний їх розгляд є допустимим, оскільки вимоги вказаних позовів заявлені між тими самими сторонами і з однакових фактичних підстав та обставин, які підлягають доказуванню.

Апеляційний суд дійшов загалом обґрунтованого висновку що спільний розгляд судом позовних вимог про поділ майна подружжя є доцільним та сприятиме ефективному й економічному за процесуальним часом розгляду справи.

Водночас звернення ОСОБА_1 з окремим позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя у загальному порядку, про що зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, не сприятиме повному та всебічному з`ясуванню обставин справи, встановленню фактичних взаємовідносин сторін, та може призвести до ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Отже доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення -без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович