ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/9775/22 Номер провадження 22-ц/814/496/24Головуючий у 1-й інстанції Самоснова О.А. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Прядкіної О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Корнієнко Наталії Юріївни

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 червня 2023 року, постановлене суддею Самсоновою О.А.,

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 березня 2016 року з 1/4 до 1/8 частини його заробітку (доходу).

В обґрунтування позовних вимог вказував, що після ухвалення судом даного рішення його сімейний стан суттєво змінився.

23 червня 2020 року він уклав шлюб з ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього та ОСОБА_5 народилася донька ОСОБА_6 . У зв`язку з цим дружина на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Крім того, у його дружини ОСОБА_5 є донька від іншого шлюбу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зараз перебуває на повному утриманні позивача.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 червня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 березня 2016 року у цивільній справі № 552/639/16-ц з 1/4 частини його заробітку (доходу) до 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 744,38 грн. на відшкодування понесених судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1500 грн. на відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено.

Судове рішення вмотивоване тим, що даний розмір аліментів має забезпечити необхідний баланс між додержанням права малолітньої ОСОБА_8 на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, та прав іншої дитини позивача ОСОБА_9 та його дружини, яка не працює, що перебувають на утриманні позивача ОСОБА_2 .

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_1 адвокат Корнієнко Наталія Юріївна, просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що зміна сімейного стану позивача, а саме укладення шлюбу з іншою жінкою, народження дитини від іншого шлюбу, не є підставою для зміни (зменшення) розміру аліментів, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами погіршення у зв`язку з ним його майнового стану.

Вказала, що зменшення розміру аліментів встановлених рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 березня 2016 року у зв`язку з тим, що у позивача змінився сімейний стан, а саме перебування на його утриманні ще однієї малолітньої дитини, без підтвердження погіршення його матеріального стану, суперечитиме інтересам ОСОБА_3 .

Від представника ОСОБА_2 адвоката Конюшко Д.Б. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим 08 листопада 2011 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції (а.с. 5).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 березня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.02.2016 року до повноліття дитини.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 травня 2020 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 6).

23 червня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_6 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 8, зворотня сторона).

Як підтверджується довідкою Міжнародного благодійного фонду «Єврейський Хесед «Бней Азріель» від 05 грудня 2022 року № 4, ОСОБА_5 працює на посаді соціального робітника центру соціальної допомоги. ОСОБА_5 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 05 лютого 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

Враховуючи вищевикладені обставини справи, суд першої інстанції з огляду на те, що на утриманні позивача з`явилася ще одна дитина та дружина, яка у зв`язку з доглядом за дитиною не працює, прийшов до висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на утримання ОСОБА_8 на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 березня 2016 року з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу).

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Таким чином, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22).

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як правильно встановлено місцевим судом та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що після ухвалення 22.03.2016 року судового рішення про стягнення аліментів на дочку ОСОБА_11 , сімейний стан та матеріальне становище позивача змінилося у зв`язку з народженням у другому шлюбі доньки ОСОБА_9 та перебування на його утриманні дружини, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, що на підставі положень статті 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів.

Апеляційний суд констатує, що діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу. Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 21 липня 2021 року у справі №691/926/20.

Колегія суддів зауважує, що народження у позивача ще однієї дитини збільшує витратну частину його сімейного бюджету. А сплата аліментів у раніше визначеному розмірі призведе до непропорційного розподілу заробітку позивача між його утриманцями.

Тому, враховуючи, що на даний час на утриманні позивача фактично перебувають двоє неповнолітніх дітей, це свідчить про зміну його матеріального стану.

Крім того, апеляційний суд враховує, що відповідачка не позбавлена права згодом змінити розмір аліментів за наявності підстав, передбачених статтею 192 СК України.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Корнієнко Наталії Юріївни залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: Г. Л. Карпушин

О. В. Прядкіна