ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/573/19 Номер провадження 22-ц/814/960/24Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 09 жовтня 2023 року, постановлене суддею Кузіною Ж.В.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

30.01.2019 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в Орджонікідзевський районний суд м.Харкова із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 15.11.2010. Заявлені вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору. Просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитом станом на 30.11.2018 у розмірі 121 788,27 грн., із яких: 3 188,52 грн. заборгованість за кредитом; 118 599,75 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 15.11.2010 по 30.03.2018; а також 1 921,00 грн. судового збору.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 02.07.2019 позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 15.11.2010 у розмірі 121 788,27 грн., яка складається із наступного: 3 188,52 грн. заборгованість за кредитом; 118 599,75 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 15.11.2010 по 30.03.2018, 1 921,00 грн. судового збору.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 30.12.2020 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено; скасовано заочне рішення цього ж суду від 02.07.2019, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Розпорядженням Верховного Суду від 14.03.2022 №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів та змінено підсудність справ Орджонікідзевського районного суду м.Харкова на Київський районний суд м.Полтави.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 15.03.2023 справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 09.10.2023 у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем пропущено строк позовної давності, а тому, за заявою відповідача про застосування наслідків із цим пов`язаних, у задоволенні позову слід відмовити.

АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило рішення районного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводить, що відповідачка, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, висловила свою згоду, що ця анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, взявши на себе зобов`язання неухильно їх дотримуватися та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанк www.privatbank.ua.

При укладенні такого договору сторони керувалися положеннями ч.1 ст.634 ЦК України, вважаючи такий правочин договором приєднання, а Умови і Правила надання банківських послуг - публічною офертою, що не потребує підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами і правилами та узгоджується із практикою Верховного Суду, викладеною в постановах від 11.09.2019 №642/5533/15-ц, від 19.09.2019 №127/7543/17.

Вважає, що поза увагою районного суду залишився зміст довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписаної позичальником, якою погоджено суттєві умови кредитування, зокрема: базову відсоткову ставку за користування кредитом (3% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту); розмір щомісячних платежів (7% від заборгованості); строк внесення щомісячних платежів (до 25 числа місяця, наступного за звітнім); порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Заперечення щодо підпису вказаної довідки під час розгляду справи відповідачем не надано, тоді як підписання анкети-заяви, довідки про умови кредитування, активізація кредитної картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення між сторонами кредитного договору на визначених ними умовах. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформовану у справах №572/1169/17 від 23.12.2019, №382/327/18 від 12.02.2020.

Наголошує, що кредитна картка неодноразово перевипускалася, строк дії останньої картки № НОМЕР_1 є 03/16, тобто 31.03.2016. Наявна у справі виписка по банківському рахунку підтверджує, що позичальниця активно користувалася кредитними коштами, здійснювала часткове погашення заборгованості, однак, повністю зобов`язання по погашенню боргу не виконала, чим порушила вимоги ст.ст.1048, 1049, 1054 ЦК України.

Вважає дотриманим строк звернення позивача в суд із цим позовом, оскільки строк дії картки - по 31.03.2016, а позов подано до суду 30.01.2019.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.11.2023 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 15.11.2010 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ПриватБанк, яка містить її персональні дані та намір отримати кредит «Універсальна»/GOLD на суму 2 500,00 грн.; заява сформована на бланку ПриватБанк, якою позичальниця підтверджує, що ознайомлена та згодна із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Правилами використання платіжною картою та Тарифами банку./а.с.23-24 т.1/

До позовної заяви банк додав Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг та довідку про умови кредитування з використання кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка містить підпис позичальника, наявні такі характеристики: базова відсоткова ставка за користування кредитом - 3% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітнім; порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості./а.с.25, 26-48 т.1/

Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 15.11.2010, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 30.11.2018 складає: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 3 188,52 грн.; загальний залишок заборгованості за відсотками за період з 15.11.2010 по 30.03.2018 - 118 599,75 грн.; разом: 121 788,27 грн./а.с.12-22 т.1/

Позивачем надано суду виписку по рахунку за період із 15.11.2010 по 07.10.2020, тоді як заявлений до стягнення період із 15.11.2010 по 30.11.2018, у межах якого останній платіж вчинено позичальницею 05.02.2014 на суму 200,00 грн./а.с.114-129 т.1/

Згідно довідок ОСОБА_2 надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_2 , старт карткового рахунку 15.11.2010 терміном дії 10/13, кредитний ліміт 1 000,00 грн., який 23.12.2010 збільшено до 1 200,00 грн., 22.01.2011 - до 1 400,00 грн., 23.02.2011 - до 1 600,00 грн., 19.03.2011 - до 1 800,00 грн., 11.05.2011 - до 2 000,00 грн., №708932, старт карткового рахунку 23.05.2011, терміном дії 12/14, кредитний ліміт із 21.06.2011 2 400,00 грн., який 21.07.2011 збільшено до 2 800,00 грн., 24.08.2011 - до 3 200,00 грн.; №860567, старт карткового рахунку 25.01.2012, терміном дії 06/15; № НОМЕР_1 , старт карткового рахунку 25.05.2012, терміном дії 03/16, із 01.11.2019 кредитний ліміт 0,00 грн./а.с.205, 206 т.1/

Відповідач ОСОБА_1 в поданій до суду заяві про скасування заочного рішення, окрім іншого,указує на пропуск позивачем строків позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, районний суд виходив із того, що матеріалами справи підтверджено погодження позичальником умов кредитування та їх неналежне виконання, унаслідок чого утворилася заборгованість, заявлена до стягнення.

Разом із цим, судом установлено, що згідно розрахунку заборгованості останній місячний платіж відповідачем проведений 05.02.2014 у розмірі 200 грн., а тому саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами банку про стягнення кредиту та нарахованих відсотків. Тоді як позивач звернувся до суду із позовом 30.01.2019, тобто, із пропуском трирічного строку позовної давності. За таких обставин, враховуючи наявність клопотання відповідача, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості слід відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується.Доводи апеляційної скарги їх правильність не спростовують, оскільки зводяться до обґрунтованості вимог позову, у задоволенні вимог якого районний суд відмовив з підстав пропуску строку позовної давності.

За змістом сталої позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у постановах від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі №367/6105/16-ц, від 07.11.2018 у справі №575/476/16-ц, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість.

Із огляду на викладене, установивши природу зобов`язання та погодження умов кредитування із позичальником, які останнім належним чином не виконувалися, суд першої інстанції, за заявою відповідача, застосував строк позовної давності.

Доводи апеляційної скарги щодо дотримання позивачем строку позовної давності, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 сформовано висновок, що оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Отже, оскільки за умовами договору позичальник мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа місяця, наступного за звітним у продовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №753/16143/18 від 18.01.2023.

Суд першої інстанції викладене врахував та дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки останній платіж за таким договором вчинено позичальником 05.02.2014 у розмірі 200 грн., то право кредитора на звернення в суд із позовом до відповідача виникло з 06.02.2014 та, за відсутності належних доказів пролонгації зобов`язання, закінчилося 06.02.2017. Тоді як позивач звернувся в суд із цим позовом 30.01.2019, тому строк позовної давності за період із15.11.2010 по 30.11.2018 ним пропущено, що виключає підстави стягнення заборгованості за тілом кредиту та простроченими відсотками за користування кредитом.

Наведена позивачем практика Верховного Суду не підлягає застосуванню до правовідносин, що склалися у межах даної цивільної справи. За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 09 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 23.01.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак