16.09.2024 Єдиний унікальний номер 205/7808/24
Провадженя№ 2/205/3291/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

16.09.2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Курбанової Н.М.,

за участю секретаря - Вольф В.М.,

розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.11.2018 року приблизно о 04 год. 00 хв. в м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: «BMW 5ER REIHE», латвійська реєстрація номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , на підставі довіреності №Z-011 від 08.02.2018 р., власник ЗАТ «Alkura»; «DAEWOO NEXIA» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , власник ОСОБА_3 . Вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28.09.2021 р. у справі №201/13056/18, відповідача визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15.12.2021 р. вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28.09.2021 р. у справі №201/13056/18 скасовано. Звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрито, на підставі п.1 ч.2 ст.284 КК України, у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності. На дату скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, керований відповідачем транспортний засіб не був забезпеченим в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Цивільно-правова відповідальність потерпілого була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АМ/4050963, страховик - ПрАТ «УПСК»). Власник транспортного засобу, яким керував потерпілий, ОСОБА_3 звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 12.07.2019 р. із заявою про виплату страхового відшкодування від 12.07.2019 р. та 31.01.2022 р. Згідно висновку експерта авто-товарознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ №192С22, складеного 16.10.2022 року судовим експертом ОСОБА_4., матеріальний збиток склав 56581,20 грн. Наказом Моторного (транспортного) страхового бюро України від 19.10.2022 р. №3/10087 вирішено сплатити на рахунок власника ОСОБА_3 51968,70 грн. за заподіяну шкоду. Здійснення оплати підтверджується платіжною інструкцією №935098 від 20.10.2022 р. Окрім того, позивач поніс витрати на встановлення розміру збитків та збір документів у розмірі 1450 грн. 00 коп. Вказана сума була сплачена на рахунок ФОП ОСОБА_4 , про що свідчить платіжна інструкція №935066 від 20.10.2022 р. На адресу відповідача було направлено лист-повідомлення від 02.04.2024 р. про необхідність сплатити суми заборгованості, котре залишено без уваги. Просить стягнути з ОСОБА_1 відшкодування в порядку регресу у розмірі 53418 грн. 70 коп., з яких 51968,70 грн. - сума сплаченого страхового відшкодування, 1450,00 грн. - витрати, пов`язані зі встановленням розміру збитків та судовий збір в розмірі 3028 грн. 00 коп.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2024 року прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у спрощеному позовному провадженні.

Представник позивача Ленець О., який діє на підставі довіреності, надав суду заяву, якою позовні вимоги підтримав, просив розглянути дану справу без його участі та проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив.

У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_1 своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як передбачено ст.ст.12 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 03.11.2018 року близько 04-00 год. водій ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем «БМВ», р.н. латвійської реєстрації НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку та координувати свої дії, рухався в Соборному районі м. Дніпро, по вулиці Космічній, з боку вулиці Запорізьке шосе в напрямку вулиці Набережної Перемоги.

Під час руху ОСОБА_1 грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, перед зміною напрямку руху ліворуч не впевнився в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, та в районі перехрестя з вулицею Мандриківською змінив напрям свого руху ліворуч, виїхав на смугу руху автомобіля «Деу Нексія», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку та зіткнувся з ним.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, ділянки осадження в лобній області праворуч, закритої тупої травми грудної клітини ліворуч з переломом 5-го ребра по задньо-пахвовій лінії без зміщення відламків, закритого перелому зовнішнього краю правої вертлюжної западини зі зміщенням відламків та підвивихом голівки правої стегнової кістки до зовні, які за своїм характером згідно висновку судово-медичної експертизи № 3819-е від 22.11.2018 відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш як 21 день), згідно пункту 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.19995 р. № 6 термін зрощення кісткової тканини понад 21 добу.

Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «БМВ», р.н. латвійської реєстрації НОМЕР_1 , не виконав вимоги п.2.9 «а», 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких водію забороняється: «керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин»; «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», невиконання п. 10.1. ПДР, згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 5/10.1/943 від 22.11.2018, знаходиться в причинному зв`язку з наслідкам, що настали.

Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2021 року по справі 201/13056/18, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Строк відбуття покарання відраховувати з моменту приведення вироку до виконання. Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави витрати по залученню експерта при проведенні судової-автотехнічної експертизи № 5/10.1/943 від 22.11.2018 у розмірі 1144,00 грн.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15.12.2021 р. №201/13056/18, вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_1 скасовано. Звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності. В задоволенні іншої частини клопотання захисника відмовлено.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 (абз. 5) постанови від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним Кодексом.

Інститут звільнення від кримінальної відповідальності не означає декриміналізації діяння, а звільняє конкретних осіб від відповідальності за злочин, що ними було вчинено.

Відтак звільнення від кримінальної відповідальності не означає виправдання особи чи визнання її невинуватою, а визначені в Кримінальному Кодексі підстави для звільнення від кримінальної відповідальності не є реабілітуючими, а тому в такому разі потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної злочином шкоди в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20) висловлено правову позицію, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.

У постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини шкоду.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року в справі № 367/6377/17 (провадження № 61-975св23).

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На дату скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджує інформація з бази МТСБУ.

Цивільно-правова відповідальність потерпілого ОСОБА_2 була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - поліс №АМ/4050963, страховик - ПрАТ «УПСК».

Власник транспортного засобу, яким керував потерпілий ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 12.07.2019 р. із заявою про виплату страхового відшкодування від 12.07.2019 р. та 31.01.2022 р.

Згідно висновку експерта авто-товарознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ №192С22, складеного 16.10.2022 року судовим експертом ОСОБА_4 , матеріальний збиток склав 56581,20 грн.

19.10.2022 року МТСБУ було складено довідку № 1 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, згідно якої сума відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДПТ у зв`язку з пошкодженням автомобіля «DAEWOO NEXIA» державний номерний знак НОМЕР_2 , власник ОСОБА_3 , складає 51968,70 гривні (підтверджена шкода по майну 51968,70 грн.)

Відповідно до наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих від 19.10.2022 р. №3/10087, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій в розмірі 51968,70 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №935098 від 20.10.2022 року.

Згідно платіжної інструкції №935066 від 20.10.2022 р. позивач сплатив, на рахунок ФОП ОСОБА_4 , послуги експерта по справі № 60087, згідно рахунку №164 від 16.10.2022 р., т.з. НОМЕР_2 в розмірі 1450,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено лист-повідомлення від 02.04.2024 р. номер справи МТСБУ: 60087, про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п. «а» ч. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ч.1 та 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ст.1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно статті 27 Закону України «Про страхування» страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі.

Відповідно п.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, та здійснило регламентну виплату у розмірі 51968,70 грн. власнику пошкодженого автомобіля.

Як зазначено в правовій позиції, висловленої Верховним Судом України у справі №6-2188цс16 від 16.11.2016р. : «Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом,у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати саме регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП,якийнезастрахувавсвоюцивільно-правову відповідальність».

Таким чином, до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодуванняв межах сплаченої суми у розмірі 51968,70 грн. перейшло право вимоги, яке потерпіла особа на підставі ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, мав би до відповідача.

Відповідно до статті 41 Закону України від 01.07.2004 №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-ІV) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Судом встановлено, що на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, і кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 було закрито не з причин відсутності події або складу злочину, а саме через сплив строків притягнення до кримінальної відповідальності за діяння, передбачені частиною 1 статті 286 КК України - порушення прави безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Звільнення від кримінальної відповідальності з підстав ч. 1 ст. 49 КК України не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, що кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 1177 ЦК України та частинами 1 і 7 статті 128 КПК України.

Водночас за змістом ч. 6 статті 82 ЦПК України, не лише вирок, але і ухвала про закриття кримінального провадження із звільненням від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду у цивільному провадженні виключно в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Відповідно до частини 3 статті 285 КПК України обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати про закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку.

Тобто якщо ОСОБА_1 не погоджувався з суттю пред`явленого йому обвинувачення чи підставою закриття кримінального провадження, яка не є реабілітуючою, він був вправі заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави і наполягати на своєму повному виправданні (реабілітації).

Проте, зі змісту ухвали Дніпровського апеляційного суду від 15.12.2021 року вбачається, що захисник заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, яке ОСОБА_1 сам підтримав, та яке і було задоволено судом.

Як випливає з ч. 1 ст. 44 КК України звільненню від кримінальної відповідальності підлягає лише особа, яка вчинила кримінальне правопорушення. Аналогічне формулювання міститься і в ч. 1 ст. 49 КК України, відповідно до якої «особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули такі строки…»

Відтак звільнятися від кримінальної відповідальності може лише особа, яка є винною у вчиненні кримінального правопорушення. З цих мотивів, відповідну підставу звільнення від кримінальної відповідальності в теорії і вважають нереабілітуючою.

Викладене свідчить про обґрунтованість звернення другого учасника пригоди до позивача і одержання ним відповідного страхового відшкодування.

Таким чином, оскільки позивач виконав свої зобов`язання страховика у повному обсязі, до нього, у розумінні статті 1191 ЦК, перейшло право вимоги відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч.2 ст. 140 ЦПК України розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Позивачем були понесені додаткові витрати пов`язані зі встановленням розміру збитків в розмірі 1450 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №935066 від 20.10.2022 року.

Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне заявлений у справі позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача сума сплаченого страхового відшкодування у розмірі 51968,70 грн., оскільки відповідно до платіжного доручення № 935098 від 20.10.2022 року саме ця сума була сплачена потерпілому та суму витрат пов`язаних зі встановленням розміру збитків у розмірі 1450,00 грн., а всього сума відшкодування шкоди в порядку регресу становить 53418 грн. 70 коп.

У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню компенсація судових витрат у сумі 3028,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 53418 (п`ятдесят три тисячі чотириста вісімнадцять) грн. 70 коп., з яких: 51968 (п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 70 коп. - сума сплаченого страхового відшкодування; 1450 (одна тисяча чотириста п`ятдесят) грн. 00 коп. - сума витрат пов`язаних зі встановленням розміру збитків.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Курбанова Н.М.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Моторного (транспортного) страхового бюро України, , 02154, м.Київ, Русанівський бульвар, б.8, р/р НОМЕР_3 а ВТ «Укрексімбанк» м.Київ

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, адреса: АДРЕСА_1