Справа № 130/1359/22
Провадження № 22-ц/801/211/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П.П.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 рокуСправа № 130/1359/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів: Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Куленко О. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 (особа яка подала апеляційну скаргу),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Жмеринської міської ради Вінницької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою її представником адвокатом Борусевичем Сергієм Йосиповичем, на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 жовтня 2023 року та апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2023 року, ухвалені у складі судді Порущука П. П. в м. Жмеринка Вінницької області, дата складення повних рішень відповідає даті їх постановлення,

в с т а н о в и в :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Жмеринської міської ради Вінницької області та просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначити спосіб участі його як батька у спілкуванні та вихованні сина шляхом встановлення систематичних побачень з дитиною.

Позов мотивований тим, що він та відповідачка ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду розірвано та в якому у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає з відповідачкою в АДРЕСА_1 .

16 лютого 2022 року Виконавчим комітетом Жмеринської міської ради Вінницької області винесено рішення «Про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею» № 40, пунктом 1 якого, визначено батькові ОСОБА_1 графік для зустрічей з сином та прийняття участі у його вихованні:

-щовівторка з 14:30 год. до 19:00 год., за місце проживання матері чи її перебування, без обов`язкової присутності матері, з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання до матері;

-щочетверга з 14:30 год. до 19:00 год., за місце проживання матері чи її перебування, без обов`язкової присутності матері, з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання до матері.

Однак, відповідач досить часто ухиляється від виконання цього рішення та чинить позивачу перешкоди у вихованні і спілкуванні з дитиною, що з підтверджується довідкою КУ «Центр надання соціальних послуг» від 13 червня 2022 року №101/01-10, листом поліції від 02 червня 2022 року.

Позивач стверджував, що визначений у рішенні спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з сином є необґрунтованим і таким, що не в повній мірі враховує вимоги закону, інтереси, як самої дитини, так і позивача, як батька: встановлення побачень із сином два рази в неділю та лише на короткий проміжок часу ставить його у нерівні умови з матір`ю дитини, особливо в разі наявності об`єктивних причин, що завадять його спілкуванню з дитиною у визначений день. Також, зазначає, що у рішенні не передбачена можливість спілкування позивача з сином під час шкільних канікул, на релігійні та державні свята, що фактично позбавляє його можливості спілкуватися з сином в ці дні. Крім того, при спробах зустрічі з сином мати влаштовує скандали і провокації та допускає негативні висловлювання стосовно позивача як батька дитини, що негативно впливає на здоров`я та психологічний стан.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 жовтня 2023 року позов задоволено частково:

-зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у вільному спілкуванні та участі у вихованні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визначено спосіб участі батька у вихованні та безперешкодному спілкуванні з сином за таким графіком:

?щовівторка з 14.30 до 19.00 год., за місцем проживанням матері чи перебування, без обов`язкової присутності матері, з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання до матері;

?щочетверга з 14.30 до 19.00 год., за місцем проживанням матері чи перебування, без обов`язкової присутності матері, з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання до матері;

?щосуботи з 14.30 до 19.00 год., за місцем проживанням матері чи перебування, без обов`язкової присутності матері, з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання до матері.

-інші зустрічі за домовленістю між батьками.

Судові витрати по сплаті судового збору залишено за позивачем. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що батько, який проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Судом встановлено, що між сторонами існують тривалі напружені конфліктні відносини, які носять особистий характер, факт наявності конфлікту сторони не заперечували, проте жодних обставин, які б свідчили про негативну поведінку батька відносно дитини, судом не встановлено. Не знайшли свого підтвердження доводи відповідачки про неналежну поведінку батька чи негативний вплив на фізичний, психоемоційний стан, розвиток дитини. Незважаючи на те, що сторони припинили свої сімейні відносини, не проживають разом, однак відповідач має намір та бажання спілкуватися з своїм сином, брати участь у його вихованні та житті.

Суд першої інстанції при визначенні способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини послався на вимоги вимог ст.ст.157, 158 СК України, заначив, що інтереси дитини мають пріоритет над інтересами батьків, врахував вік дитини на час вирішення цього спору, режим її розпорядку дня.

Не погодившись із таким рішенням, 27 листопада 2023 року ОСОБА_2 через свого представника адвоката Боручевича С. Й. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 жовтня 2023 року в частині, якою ОСОБА_2 зобов`язано не чинити перешкоди у вільному спілкуванні та участі у вихованні ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_4 та прийняти у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаної позовної вимоги. Здійснити новий розподіл судових витрат, понесених нею у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції. Стягнути з ОСОБА_1 на її користь судові витрати, понесені з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не зважив на те, що в справі відсутні докази її ухилення від виконання рішення органу опіки і піклування, позивач цього факту не довів. Навпаки, вона посійно комунікує з позивачем щодо зустрічей з дитиною, зокрема за допомогою мобільного додатку «Viber» (а.с. 78 109), зі змісту переписки вбачається, що вона жодного разу не заперечила, щоб батько спілкувався та бачився з сином, однак, батько бажає зустрічатися із сином за своїм місцем проживання, та намагається брати дитину незалежно від його стану здоров`я, викликає працівників поліції, купує дитині небажані продукти харчування, що свідчить про відсутність у нього елементарних знань щодо принципів виховання дитини, турботи стосовно стану здоров`я, як фізичного так і психологічного. В той же час вона забезпечує дитині належне харчування, контролює її здоров`я та має достатній батьківський потенціал.

Додатковим рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 23 000 грн. та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 15 597 грн.

Не погодившись із додатковим рішенням в частині стягнення витрат, понесених позивачем ОСОБА_1 , 11 грудня 2023 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2023 року скасувати в частині стягнення з неї на користь ОСОБА_1 витрат за надання професійної правничої допомоги в сумі 23 000 грн, а заяву позивача ОСОБА_1 від 30 жовтня 2023 року, подану в його інтересах представником адвокатом Гребенюком В. О. про винесення додаткового судового рішення з питань розподілу судових витрат, залишити без розгляду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення судом першої інстанції ухвалено 11 жовтня 2023 року, а докази на підтвердження понесених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 23 000 грн. подані до суду 30 жовтня 2023 року, тобто поза межами строків, передбачених частиною 8 статті 141 ЦПК України. Окрім того судом порушено принцип пропорційності та не враховано не співмірність заявлених позивачем витрат складності справи та суті спору.

26 грудня 2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Гребенюка В. О. подав відзив на апеляційні скарги ОСОБА_2 : вважає вимоги, викладені в них необґрунтованими та такими, що не піддягають задоволенню.

Вказує, що позивач з народження належним чином утримував власну дитину, про що відомо всім знайомим та родичам, а відповідачка постійно чинила йому перешкоди у спілкуванні батька з сином, незважаючи на рішення органу опіки та піклування щодо способів його участі у вихованні та побачень з сином. Суд першої інстанції повно та об`єктивно розібрався у обставинах справи. Заяву про ухвалення додаткового рішення він подав вчасно.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Борусевич С. Й. підтримав викладене в апеляційних скаргах та просив їх задовольнити, заявив про те, що ним буде впродовж п`яти днів з дня ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції заява про стягнення витрат на правничу допомогу.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гребенюк В. О. заперечив проти апеляційних скарг та просив залишити їх без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Служба у справах дітей Жмеринської міської ради Вінницької області в судове засідання не з`явилася, про день та час судового розгляду повідомлена належним шляхом доставки судової повістки до електронної скриньки (а. с. 153, т.2).

Між сторонами виник спір з приводу визначенні способу та порядку участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 жовтня 2023 року в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону, натомість додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2023 року в оскаржуваній частині не відповідає вимогам процесуального закону.

Відповідно до частин 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

По справі встановлено наступні обставини:

-Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області розірвано (а. с. 12);

-Від шлюбу мають малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15), який проживає разом з матір`ю по АДРЕСА_1 без реєстрації (а. с. 14);

-Рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області №40 від 16.02.2022 року визначено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_4 та спілкуванні з нею та зобов`язано матір дитини ОСОБА_2 не перешкоджати батькові брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею та її попереджено про відповідальність невиконання даного рішення (а .с. 18);

-Позивач зареєстрований по АДРЕСА_2 (а.с.27), працює в ФГ «Дзялів», щомісяця отримує заробітну плату (а. с. 21), має у власності автомобіль (а. с. 22), отримує пенсію по інвалідності ІІІ гр. (а.с.23), відносно нього немає на виконанні відкритих виконавчих проваджень, а саме: відсутні невиконанні зобов`язання, покладені на нього судовими рішенням, рішеннями інших органів (посадовими особами) (а. с. 24);

-За інформацією КУ «Центру надання соціальних послуг» батько ОСОБА_1 спроможний, може та хоче виконувати обов`язки з виховання та догляд за дитиною ОСОБА_4 , створені належні умови для проживання, виховання та всебічного розвитку сина. При спілкуванні з`ясовано, що батько ОСОБА_1 дуже сумує за сином та хоче його бачити, хоче приймати безпосередню участь у вихованні свого сина, хоче щоб дитина також проживала у нього в будинку, але колишня дружина не дозволяє бачитись з дитиною (а. с. 19);

-Листом Жмеринського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області позивачу ОСОБА_1 на його повідомлення з приводу конфлікту з колишньою дружиною, яка перешкоджає бачитись з дитиною повідомлено про його право звернутися до органу опіки та піклування з заявою про зміни визначених умов, при обов`язковому погодженні з матір`ю дитини (а. с. 21);

-Листом служби у справах дітей позивача ОСОБА_1 повідомлено про профілактичну роботу з ОСОБА_2 щодо недопущення порушення прав малолітнього ОСОБА_4 та зазначено, що до вповноважень Служби у справах дітей Жмеринської міської ради не входить вирішення питань про притягнення до відповідальності осіб за невиконання рішення виконавчого комітету Жмеринської міської ради (а .с. 47);

-Син ОСОБА_4 , 19.11.2014 року часто хворіє, має захворювання пов`язане з вадами слуху (а. с. 72-77);

-Матір`ю дитини ОСОБА_2 здійснюються звернення до відповідних спеціалістів з консультаціями щодо стану здоров`я та потреб сина, його психічного стану (а. с. 120-126);

-Між сторонами у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за допомогою мобільного додатку «Viber» ведеться спілкування та переписка щодо зустрічей батька з дитиною, узгодження днів та часу, повідомляється про потреби та бажання дитини (а. с. 78-109);

-Згідно пояснень, наданих поліції, ОСОБА_2 повідомила, що не заперечує проти побачень сина з батьком, однак враховуючи, що в країні воєнний стан і постійні повітряні тривоги, вона запропонувала батькові бачитись з сином за місцем проживання та спілкуватись з ним в її присутності, тому що батько та син не розуміють один одного (а .с. 111);

-На звернення ОСОБА_2 до Служби у справах дітей щодо внесення змін до рішення № 40 від 16 лютого 2022 року «Про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею», в якому вона просила щоб зустрічі дитини з батьком були в присутності матері або там де проживає дитина разом з матір`ю, їй було повідомлено, що зміни в зазначеному рішенні можуть вноситися за ініціативи заявника (а. с. 113);

-Також ОСОБА_2 зверталася до позивача ОСОБА_1 щодо пропозиції укласти відповідний договір про здійснення батьківських прав та виконання обов`язків у письмовій формі для нотаріального посвідчення (а.114-116).

За змістом положень ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 1 Закону України "Про охорону дитинства" визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно статті 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції вірно виснував, що між сторонами існують тривалі напружені конфліктні відносини, які носять особистий характер, у зв`язку з даними обставинами загострились взаємовідносини і така ситуація не дає можливості мирним шляхом вирішити питання порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку. Їхні конфліктні відносини вочевидь не сприяють позивачу у реалізації можливості регулярно спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Під час розгляду справи відповідачкою не спростовано наявність у позивача права на особисте спілкування з дитиною, передбачене положеннями частини другої статті 157 СК України, не доведено неспроможність батька спілкуватися та доглядати за сином самостійно, що могло б перешкоджати нормальному його розвитку.

Апеляційний суд повністю погоджується з тим, що суд першої інстанції установивши, що між сторонами склалися конфліктні стосунки, які позбавляють можливості позивача спілкуватися з сином, врахувавши право та бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм малолітнім сином, недосягнення між батьками згоди щодо порядку участі у вихованні дитини, а також зважаючи на розпорядок дня та необхідність забезпечення дитині права на відпочинок, дійшов обґрунтованого висновку про доцільність встановити конкретний спосіб та час участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні із сином ОСОБА_3 , у тому числі без присутності матері ОСОБА_2 ..

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до незгоди з тим, що суд зобов`язав відповідачку ОСОБА_2 не чинити позивачеві ОСОБА_1 перешкоди у вільному спілкуванні та участі у вихованні їх спільної дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційний суд виснує, що такий аргумент апеляційної скарги є безпідставним. Адже саме неможливість самостійно визначити порядок і спосіб спілкування батька із сином призвела до необхідності звернення позивача до суду, а фактична поведінка відповідачки йде врозріз її твердженню, що вона не чинить відповідачеві перешкод: на словах вона ніби не заперечує, проте, як вбачається навіть із наданої переписки Viber, як правило постійно висуває нові умови (зустріч лише в її присутності, зустріч лише за місцем проживання, зустріч пізніше, в інший день, тощо).

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову в повному обсязі, що відповідає найкращим інтересам дитини інтересах дитини та дисциплінуватиме батьків у їх поведінці по відношенні до способу та порядку участі відповідача у спілкуванні з сином та його вихованні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 жовтня 2023 року.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін можливе, якщо суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 такими, що не спростовують ухвалене у справі рішення суду першої інстанції в оскаржуваній його частині, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 жовтня 2023 року підлягає залишенню без змін, а подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Щодо доводів апеляційної скарги на додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2023 року.

Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи положення статей 137, 141 ЦПК України, сторона має право на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката за умови подання нею до суду заяви про відшкодування таких судових витрат, яка подана до судових дебатів у справі, подання доказів таких витрат (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснені ним витрати, необхідних для надання правничої допомоги, тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі.

Також законодавцем визначено процесуальний наслідок не заявлення до закінчення судових дебатів вимоги на відшкодування судових витрат на правничу допомогу або подання доказів таких витрат із пропуском п`ятиденного строку з момент у винесення рішення у справі.

В такому випадку суд залишає заяву сторони про винесення додаткового судового рішення без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Як вбачається із матеріалів справи, рішення було ухвалено судом першої інстанції 11 жовтня 2023 року, заяву про винесення додаткового рішення з питання розподілу судових витрат представником позивача адвокатом Гребенюком В. О. було подано 30 жовтня 2023 року, тобто з пропуском п`ятиденного строку, визначеного законом.

Відтак, огляду на приписи частин и8 статті 141 ЦПК України, у суду першої інстанції не було правових підстав для розгляду цієї заяви.

Отже, доводи апеляційної скарги на додаткове рішенням є підставними: додаткове рішенням в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з постановленням нового про залишення без розгляду заяви представника позивача адвоката Гребенюка В. О. про винесення додаткового рішення.

Щодо розподілу судових витрат, понесених в апеляційній інстанції.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки до судових дебатів в суді апеляційної інстанції представник відповідачки адвокат Борусевич С. й заявив про те, що він об`єктивно не міг подати докази витрат на правничу допомогу і надасть їх впродовж п`яти днів з дня ухвалення судового рішення апеляційним судом, тому наразі апеляційний суд не вирішує питання розподілу судових витрат, які понесла відповідачка в ході апеляційного розгляду.

Позивач в ході апеляційного розгляду поніс витрати на правничу допомогу, у відзиві на апеляційну скаргу просив стягнути понесені ним витрати з відповідачки по справі (а. с. 139-142, т.2), на підтвердження витрат подав договір про надання правничої допомоги від 13.12.2023 року (а. с. 143-143, т.2), детальний опис робіт (послуг) (а. с. 144, т.2) Акт прийому-передачі наданих послуг (а. с. 145, т.2), квитанцію про оплату гонорару адвоката в розмірі 7 500 грн (а.с.148, т.2).

Від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Борусевича С. Й. надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому він посилається на їх не співмірність, зауважує, що в наданому детальному описі та акті прийому-передачі наданих послуг не зазначений час, витрачений адвокатом на надання перелічених ним послуг, що унеможливлює визначити їх реальність та розумність, тому просить зменшити їх розмір до 2 000 грн.

Як вбачається зі змісту статей 137, 141 ЦПК України, процесуальним законодавством передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Виходячи з принципу змагальності (п.4 ч.2 ст. 2, ст. 12ЦПКУ), який знайшов своє відображення у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.

Відтак апеляційний суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважає за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких представник відповідачки висловив заперечення.

Апеляційний суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що в цій справі витрати на професійну правничу допомогу позивача підлягають частковому задоволенню.

Так, з наданого детального опису робіт (наданих послуг) вбачається, що адвокатом надано правничу допомогу наступного характеру: аналіз законодавства, аналіз судової практики, особиста участь в судових засіданнях, підготовка та подача доказів у справі, складання відповідних процесуальних документів, зокрема відзиву, тощо їх звернення до суду.

Наданий опис не містить конкретизації затраченого часу на кожен з виду робіт та їх вартість, а лише загальну суму 7 500 грн. Відтак апеляційний суд погоджується з доводами представника відповідачки, що це унеможливлює детально проаналізувати кожну надану послугу та її співмірність, однак з огляду на суть справи, часткове оскарження ухваленого у справі рішення та додаткового рішення, відсутність виконання такої послуги як «підготовка та подача доказів у справі», виходячи з критерію розумності та реальності, застосувавши принцип пропорційності (з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги на рішення та часткового задоволення апеляційної скарги на додаткове рішення), апеляційний суд приходить до висновку про їх зменшення до 3 000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником адвокатом Борусевичем Сергієм Йосиповичем, на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 жовтня 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 жовтня 2023 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2023 року задовольнити.

Додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2023 року в частині стягнення витрат ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове судове рішення:

Заяву представника позивача адвоката Гребенюка Валентина Олександровича про винесення додаткового рішення залишити без розгляду.

В іншій частині додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000 (три тисячі) гривень витрат, понесених на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк