Справа № 464/6325/24
пр.№ 2-о/464/268/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2024 м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого - судді Борачка М.В.,

секретар судового засідання Дзьобан Н.С.,

за участю: заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Сихівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 діючи в інтересах ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Новолуганське Бахмутського району Донецької області.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що заявник ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на тимчасово окупованій території України, а саме у селищі Новолуганське Бахмутського району Донецької області. Мати заявниці загинула від осколкового поранення, внаслідок попадання артилерійського снаряду поруч з їхнім будинком. Поранення виявилося несумісним із життям. Протягом довгого періоду часу велися активні бойові дії, відтак не було змоги здійснити та оформити процедуру поховання. Кладовища були заміновані та не працювали відповідні державні установи. Батько заявниці разом із сусідом зробили саморобну домовину, викопали могилу та здійснили поховання на подвір`ї їхнього приватного будинку. У ніч з 27 липня 2022 року с.Новолуганське було захоплене російськими військами. Таким чином факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту смерті необхідно для проведення державної реєстрації смерті матері заявника компетентним органом виконавчої влади України та отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка. У зв`язку з наведеним, просить заяву задоволити.

Ухвалою від 17.09.2024 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Заявник у судовому засіданні заяву підтримала з підстав викладених у такій та просила задоволити.

Представник заінтересованої особи Сихівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) у судове засідання не з`явився.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити з таких підстав.

Встановлено, що заявник ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у селищі Новолуганське Артемівського району Донецької області, батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 .

Відповідно до паспорта громадянина України НОМЕР_2 , ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у селищі Новолуганське Артемівського району Донецької області.

Згідно довідки від 29.12.2014 №7 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, зареєстроване місце перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації, наявної у документі під назвою «Свидетельство о смерти ДНР №372666» від 26.06.2024, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті - Донецька область селище Новолуганське.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка заявник ОСОБА_1 повідомила, що з 2014 року вона проживає у місті Львові, а її батьки залишились проживати у с. Новолуганське Бахмутського району Донецької області. 20 липня 2022 року їй зателефонував батько та повідомив, що був обстріл і мати загинула внаслідок осколкового поранення у с. Новолуганське Бахмутського району Донецької області. Через заміновані кладовища, батько похоронив маму у подвір`ї біля будинку, де вони проживали. В подальшому батько часто хворів, а тому лише у 2024 році перехоронив тіло мами на кладовищі.

Згідно із ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану (ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Статтею 49 ЦК України встановлено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до роз`яснень, наданих у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд знаходить за можливе та необхідне врахувати практику Європейського суду з прав людини, зокрема висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив на тому, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Сформовані вище висновки Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними усі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Беручи до уваги вищенаведені доводи та мотиви, зазначену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.

Враховуючи наведене вище, оцінюючи вцілому надані докази по справі, а також наявність у заявника об`єктивних перешкод у реєстрації факту смерті матері, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частиною 4 ст.317 ЦПК України передбачено, що ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст.247, 293, 317, 319, 413 ЦПК України,

у х в а л и в:

заяву задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Новолуганське Бахмутського району Донецької області.

Рішення допустити до негайного виконання відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Сихівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), , адреса місцезнаходження: м.Львів, пр. Червоної Калини, 109.

Повне судове рішення складено та проголошено 18 вересня 2024 року.

Головуючий Борачок М.В.