Провадження № 6/127/697/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2024 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю: секретаря Врублевської О.В.,

боржника ОСОБА_1 ,

стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі № 127/17225/19 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі № 127/17225/19 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Заява мотивована тим, що 20.06.2019 року Вінницьким міським судом Вінницької області було видано судовий наказ № 127/17225/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 20.06.2019 року і до досягнення дитиною повноліття на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, заявник зазначає, що з 08.10.2022 року син проживає з ним, а стягувач ОСОБА_2 ухиляється від утримання їх спільної дитини. Тому, він сам несе усі витрати по вихованню та забезпеченню належного рівня життя для їх дитини. Таким чином, зміна місця проживання дитини, якщо вона фактично проживає з платником аліментів, є істотною підставою для припинення стягнення аліментів. Враховуючи викладене вище, заявник просить визнати судовий наказ №127/17225/19 таким, що не підлягає виконанню.

В судовому засіданні боржник ОСОБА_1 вимоги заяви підтримав та просив суд її задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у заяві. Додатково пояснив, що сину виповнилося 14 років та він сам обрав місце свого проживання - з батьком, через конфлікт з матір`ю, проте кошти продовжуються стягуватись на користь стягувача. Син телефонує до матері 7-8 разів та запитує її де його кошти. Бухгалтерія відраховує кошти на користь стягувача, а вона згодом повертає їх, однак за грудень не повернула нічого.

Стягувач ОСОБА_2 всудовому засіданні заперечила щодо задоволення заяви, оскільки син вже понад рік проживає з батьком, проте може у будь-який час повернутись проживати разом з нею. Тому, вона не вбачає сенсу у визнанні судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Неповнолітній ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він вже понад один рік (з 08.10.2022 року) проживає з батьком і надалі також буде проживати разом з батьком, а після досягнення повноліття буде проживати окремо від батьків. До матері приходить лише щоб провідати, впевнитися, що у неї все гаразд.

Заслухавши пояснення учасників справи, неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , дослідивши матеріали заяви, суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що 01.07.2019 року Вінницьким міським судом Вінницької області було видано судовий наказ №127/17225/19, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого кабельником-спаювальником у Вінницькій філії ПАТ «Укртелеком», на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 20.06.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15).

На даний час виконавче провадження перебуває на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Разом з тим, з довідок № 75, №76, виданих 10.10.2023 року ОСББ «Наш дім - Складська 11» вбачається, що син ОСОБА_3 дійсно прописаний за адресою: АДРЕСА_2 , на житловій площі своєї матері ОСОБА_2 . З 08.10.2022 року ОСОБА_3 проживає зі своїм батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 34, 35).

З довідки про доходи заявника та довідки ДВС встановлено, що з його заробітної плати за період з квітня 2023 року по листопад 2023 року здійснювались відрахування на сплату аліментів (а.с. 45), тобто в період коли син проживав з ним.

Суд не приймає до уваги виписку з амбулаторної карти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки їх стан здоров`я не стосується предмету доказування.

З приводу наданих стягувачем квитанцій про повернення боржнику аліментів на утримання сина, то слід зазначити що суми були повернуті в меншому розмірі, ніж були сплачені боржником. Крім того, цим фактом стягувач підтверджується місце проживання дитини з батьком.

Довідку КЗ «Вінницький ліцей №21» суд не приймає до уваги, оскільки вона не стосується предмету доказування, а характеризує участь матері у вихованні дитини.

Також в судовому засіданні було з`ясовано думку дитини сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повідомив, що проживає з батьком з 08.10.2022 року та бажає проживати з ним до свого повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Аналізуючи наведену вище норму права можна діти висновку, що нею не передбачено право на звернення із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів того з батьків дитини, з яким дитина не проживає, що відповідає ч. 8 ст. 7 СК України, якою визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 167 ЦПК України, судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.

Частиною 1 ст. 170 ЦПК України передбачено: боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Оскільки судовий наказ виданий щодо стягнення аліментів, він скасуванню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ЦПК України, суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Судовий наказ є судовим рішенням (п. 4 ч. 1 ст. 258 ЦПК України) та згідно вимог ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для цього поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Враховуючи наведені норми закону, визнання учасниками справи факту того, що спільна дитина з 08.10.2022 року проживає з батьком, а також враховуючи те, що судовий наказ був пред`явлений до примусового виконання і обов`язок щодо сплати аліментів виконується в межах виконавчого провадження, суд дійшов висновку про необхідність визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ № 127/17225/19, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 01.07.2019 року за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 160, 161, 432 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі № 127/17225/19 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Визнати судовий наказ, який виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 01.07.2019 року у цивільній справі № 127/17225/19 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 20.06.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складений 15.01.2024 року.

Суддя: