ПОСТАНОВА

Іменем України

18 вересня 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/4106/23

провадження № 22-ц/4809/458/24

Кропивницький апеляційний суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Дуковського О.Л.

суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.

Розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в матеріалах справи доказами цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29 листопада 2023 року, у складі головуючого судді Кулінки Л.Д. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні, -

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 07.06.2021 його було звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

На момент звільнення 07.06.2021 заробітна плата у сумі - 32880, 67 грн не була виплачена, а була виплачена лише - 16.07.2021.

Вказував, що відповідач порушив строки виплати належних позивачу грошових сум, передбачених Кодексом законів про працю України.

Просив стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунків при звільненні за період з 08.06.2021 по 16.07.2021 в сумі - 18087,62 грн.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29 листопада 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з КП «Теплоенергетик Кропивницької міської ради» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунків при звільненні в сумі 18087,57 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Комунальне підприємство «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» подало апеляційну скаргу на вказане рішення суду, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення у справі не взяв до уваги доводи відповідача щодо неможливості вчасно виплатити заробітну плату у зв?язку із арештованими рахунками.

Вважає, що у відповідача були об`єктивні обставини, що не могли бути на той час відвернуті ним, а саме арешт коштів, що призвело до незадовільного фінансового стану підприємства, у тому числі і щодо виплат обов?язкових платежів.

Вказує, що самі ці обставини виключають наявність вини роботодавця, а відповідно і не має місце застосування ст. 117 КЗпП України.

Крім того, відповідач посилається на пропуск строку позовної давності.

На вказану апеляційну скаргу позивач подав відзив, в якому просить рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (18087,62 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає зазначеним нормам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі наказу № 83 о/с-35262 про припинення трудового договору (контракту) від 07 червня 2021 року ОСОБА_1 07 червня 2021 року звільнений із посади фахівець з публічних закупівель відділу матеріально технічного постачання Комунального підприємства «Теплоенергетик Кропивницької міської ради», на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (а.с.7).

Відповідно до розрахункового листа за червень 2021 року заборгованість по заробітній платі позивача становить 32880,67 грн. (а.с.13).

Згідно листа Комунального підприємства «Теплоенергетик Кропивницької міської ради» вих.. № В-552/06 від 26.07.2021 , станом на 07 червня 2021 року заборгованість зі виплати заробітної плати перед звільненням ОСОБА_1 складала 32880,67 грн.

Виплата заборгованості із заробітної плати за травень-червень 2021 року, відбулась 16 липня 2021 року в сумі 32880,67 грн. (а.с.14).

Тобто, з порушенням строку виплати заробітної плати .

Задовольняючи позов суд першої інстанції послався на те, що позивачем у повному обсязі доведено порушення його трудових прав.

Крім того, суд першої інстанції послався на те, що відповідач не заперечує факту проведення несвоєчасного розрахунку при звільненні з роботи позивача, а тому підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 08.06.2021 по 16.07.2021.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок узгоджується із матеріалами справи та вимогами закону.

Положеннями ст. 233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті установлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався і закінчився 01 липня 2023 року.

Таким чином, з огляду на вказане, доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є помилковими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач був звільнений з роботи під час дії карантину, коли строки позовної давності, визначені ст. 233 КЗпП України, продовжувалися у зв`язку з карантином.

Згідно з вимогами статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про виникнення у позивача права на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки відповідач в порушення ст. 116 КЗпП України в день звільнення ОСОБА_1 не здійснив розрахунку по нарахованій заробітній платі.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.

Посилання відповідача на порушення строків розрахунку з поважних причин, а саме відсутності коштів є необгрнутованими, оскільки КП «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» офіційно не визнавався банкрутом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.141, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплоенергетик» Кропивницької міської ради» - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий О.Л. Дуковський

Судді: Л.М. Дьомич

О.А. Письменний