ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 645/7888/19
Номер провадження 22-ц/818/1141/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 березня 2020 року в складі судді Горпинич О.В. у справі № 645/7888/19 за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання і водовідведення,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2019 року Комунальне підприємство «Харківводоканал» (далі за текстом КП «Харківводоканал») звернулось з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання і водовідведення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з централізованого водопостачання і водовідведення, облік нарахувань та оплати здійснюється за абонентським рахунком № НОМЕР_1 , відкрито на ім`я ОСОБА_2 .

Відповідачі свого обов`язку щодо сплати за надані послуги своєчасно та в повному обсязі не здійснюють, у зв`язку з чим, мають перед позивачем заборгованість за надані послуги в розмірі 32054 грн 71 коп, з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 листопада 2013 року по 30 квітня 2019 року у розмірі 15818 грн. 23 коп; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 листопада 2013 року по 30 квітня 2019 року у розмірі 12652 грн 97 коп; інфляційні витрати у розмірі 2818 грн 17 коп; три відсотки річних у розмірі 765 грн 34 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання і водовідведення в загальному розмірі 32054 грн 71 коп, а також судові витрати.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 березня 2020 року позовні вимоги КП «Харківводоканал» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 32054 грн 71 коп, з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 листопада 2013 року по 30 квітня 2019 року у розмірі 15818 грн 23 коп; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 листопада 2013 року по 30 квітня 2019 року у розмірі 12652 грн 97 коп; інфляційні витрати у розмірі 2818 грн 17 коп; три відсотки річних у розмірі 765 грн 34 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь КП «Харківводоканал» витрати по сплаті судового збору у розмірі 384 грн 20 коп з кожного.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що її не було належним чином повідомлено про розгляд справи за вищевказаним позовом, у зв`язку з чим було позбавлено законного права на захист цивільних прав та інтересів.

Також, посилалась на порушення КП «Харківводоканал» строків позовної давності, оскільки судом було стягнуто заборгованість за період з 01 листопада 2013 року по 30 квітня 2019 року, а тому не можливо дійти до висновку, який розмір заборгованості утворився до, а який після сплинення трирічного строку позовної давності.

Відповідачем було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відзив мотивовано тим, що відповідно до наданого розрахунку заборгованості, що знаходиться в матеріалах справи, відповідачами за період з 2013 по 2019 роки було сплачено 2193, 43 грн, відповідно, заборгованість сплачувалась частково, а отже строк позовної давності переривався.

Також позивач вважає, що сторони були повідомлені належним чином про розгляд даної справи, оскільки відповідачами не було надано жодних відомостей щодо зміни місця їх проживання/перебування.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 березня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Внаслідок невиконання відповідачами належним чином зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого водопостачання і водовідведення, суд дійшов висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь КП «Харківводоканал» заборгованості за послуги з централізованого водопостачання і водовідведення в розмірі 32054 грн 71 коп, з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 листопада 2013 року по 30 квітня 2019 року у розмірі 15818 грн 23 коп; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 листопада 2013 року по 30 квітня 2019 року у розмірі 12652 грн 97 коп; інфляційні витрати у розмірі 2818 грн 17 коп; три відсотки річних у розмірі 765 грн 34 коп.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з централізованого водопостачання і водовідведення, на ім`я ОСОБА_2 відкрито абонентський особовий рахунок за № НОМЕР_1 . Викладене підтверджується довідкою з реєстру територіальної громади міста Харкова про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 16 грудня 2019 року (а.с. 23).

За період з 01 листопада 2013 року по 30 квітня 2019 року в боржників за вищевказаною адресою утворилася заборгованість за надані КП «Харківводоканал» послуги з централізованого водопостачання і водовідведення в розмірі 32 054 грн 71 коп, що підтверджено відомістю про нарахування та оплату за послуги з централізованого водопостачання і водовідведення з урахуванням періоду платежу (а.с. 3-7).

Як на підставу позовних вимог КП «Харківводоканал» посилалося на те, що зобов`язання з оплати послуг з централізованого водопостачання і водовідведення відповідачі належним чином не виконують, тому наявні підстави для стягнення з них суми заборгованості з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України.

З огляду на фактичне споживання відповідачем наданих позивачем послуг, відповідно до ст. 11 ЦК України між сторонами склалися правовідносини щодо надання та отримання вищевказаних послуг, та у відповідачів виникло грошове зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути єдиною підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Встановивши, що КП «Харківводоканал» надає послуги з централізованого водопостачання і водовідведення у квартирі АДРЕСА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості.

КП «Харківводоканал» здійснило подачу централізованого водопостачання і водовідведення відповідачам по о/р № НОМЕР_1 , який відкритий на ім`я відповідача ОСОБА_2 в повному обсязі.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі заявлено про застосування наслідків пропуску строків позовної давності (а.с. 106-111).

Відповідачка не була обізнана про наявність такого спору, не отримувала копію позовної заяви та ухвали про відкриття провадження в справі та призначення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, але до спірних правовідносин не можна застосувати строки позовної давності з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка здійснювала періодичні платежі на рахунок заборгованості з послуг централізованого водопостачання і водовідведення за такий період: січень 2015 року 206,37 грн; січень 2015 року 165, 46 грн.; вересень 2016 року 283,10 грн.; жовтень 2016 року 283,10 грн.; листопад 2016 року 346,88 грн.; січень 2017 року 302,84 грн.; березень 2017 року 302,84 грн.; травень 2017 року 302,84 грн.

Оскільки відповідачкою визнавалася наявність заборгованості та було здійснено вищезазначені періодичні платежі на її погашення, строк позовної давності не може бути застосовано.

Аналогічна правова позиція була висловлена у Постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 22 січня 2019 року по справі № 437/2726/13-ц.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2024 року

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук