Провадження № 22-ц/812/1458/24 Головуючий суду першої інстанції Гапоненко Н.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року м. Миколаїв Справа № 487/2504/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Царюк Л.М.,

суддів - Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 15 липня 2024 року, постановлену під головуванням судді Гапоненко Н.О., в залі судового засідання в с-ще Березанка, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

03 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В позовній заяві ОСОБА_1 просив суд поділити майно з відповідачем, визнавши за кожним із них право власності на 1/2 земельної ділянки розташованої в АДРЕСА_1 , площею 0.0949 га, вартістю 195 303 грн, кадастровий номер :12:055:0086 та на земельної ділянки вартістю 46 943 грн, площею 0.0612 га, що розташована в АДРЕСА_2 , кадастровий номер :05:028:0017.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 травня 2023 року позовну заяву передано на розгляд Березанському районному суду Миколаївської області по підсудності.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 28 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрити провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

15 лютого 2024 року до суду надано уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , у якій позивач просить поділити спільне з відповідачкою майно, визнавши за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 , площею 0.0949 га, вартістю 195 303 грн, кадастровий номер :12:055:0086, та за ОСОБА_1 - право власності на земельну ділянку у АДРЕСА_2 , кадастровий номер :05:028:0017, вартістю 46 943 грн, та на житловий будинок, розташований на вказаній земельній ділянці, вартістю 250 000 грн; різницю вартості майна у сумі 50 820 грн позивач не заперечує сплатити відповідачу.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 15 липня 2024 року вищезазначену уточнену позовну заяву повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що первинними позовними вимогами позивача до відповідача є поділ спільного майна, набутого сторонами під час шлюбу.

Відповідно до поданої заяви позивач просив поділити майно як придбане сторонами під час шлюбу, так і набуте після його розірвання, тобто позивачем заявлено додаткові вимоги та за інших підстав.

З огляду на викладене суд відмовляє у прийнятті уточненої позовної заяви, оскільки за такою заявою фактично заявляються вимоги, які є додатковими і попередньо не заявлялися, що є новими позовними вимогами щодо іншого предмета позову та з інших підстав, що, на думку суду, свідчить про надання позивачем фактично нового позову, що суперечить вимогам статті 49 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в період перебування у шлюбі сторонами було нажито дві земельні ділянки. Позивачем було заявлено позовні вимоги про поділ зазначених земельних ділянок.

Однак на земельній ділянці кадастровий номер :05:028:0017, що зареєстрована на ім`я відповідачки був розташований недобудований будинок, адреса якого АДРЕСА_2 , початок будівництва якого був зареєстрований за відповідачкою в період зареєстрованого шлюбу.

Після припинення шлюбних відносин 11 січня 2024 року будинок був зареєстрований на ім`я відповідачки як закінчений будівництвом об`єкт в Державному реєстрі речових прав.

У зв`язку з викладеним позивачем надано до суду уточнену позовну заяву, в якій зазначено наявність закінченого будівництвом житлового будинку та поставлено питання про поділ спільного майна подружжя із його врахуванням.

При цьому надано квитанцію про додаткову сплату судового збору із врахуванням збільшення ціни позову.

Уточнену позовну заяву було надано у відповідності із частиною 2 статті 49 ЦПК України, яка передбачає, що позивач має право відмовитись від позову, а також збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого судового засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У порушення вимог статті 185 ЦПК України ухвала суду про повернення уточненої позовної заяви винесена майже через 6 місяців, що суперечить вимогам статті 185 ЦПК України про розгляд такої заяви в п`ятиденний термін.

За цей час, станом на 15 липня 2024 року сторонами надано до суду мирову угоду, яка взагалі судом не розглянута.

Виносячи оскаржувану ухвалу, суд посилається на зміну позивачем предмету та підстав позову, що на думку позивача, не відповідає дійсності.

Позивачем поставлено питання про збільшення позовних вимог, але підстави позову не було змінено.

Відповідачка позовні вимоги визнала та сторонами, як було зазначено, було направлено до суду мирову угоду.

На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідачки не надходило.

За приписами частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 28 червня 2023 року справу за вказаним позовом призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що справа є малозначною, так як ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Встановлено, що 15 лютого 2024 року позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою у цій справі, згідно викладу прохальної частини якої остаточно просив суд:

- поділити спільне майно з відповідачкою, визнавши за відповідачкою право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :12:055:0086, розташовану в АДРЕСА_1 площею 0.0949 га, вартістю 195 3030 грн, та за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0.0612 га, вартістю 46 943 грн, кадастровий номер :05:028:0017, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та житловий будинок за вказаною адресою, вартістю 250 000 грн;

- різницю у вартості майна у сумі 50 820 грн сплатити відповідачці за рахунок позивача.

21 лютого 2024 року відповідачка ОСОБА_2 через канцелярію суду першої інстанції надала заяву, відповідно до якої уточнені позовні вимоги визнала в повному обсязі.

29 лютого 2024 року сторони через канцелярію суду подали заяву про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі.

15 липня 2024 року сторони в судове засідання не з`явилися, суд постановив ухвалу про повернення уточненої позовної заяви позивача ОСОБА_1 , дійшовши висновку, що заявлені вимоги є новими позовними вимогами щодо іншого предмета позову та з інших підстав.

З такими висновками суду першої інстанції колегія не погоджується.

Так, відповідно до вимог частин 1 та 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Підпунктами 1,2 частини 2 статті 49 ЦПК України передбачено, що окрім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), а також вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 3 статті 49 ЦПК України передбачено, що позивач до закінчення підготовчого засідання має право змінити предмет або підстави позов шляхом подання письмової заяви.

При цьому варто зауважити, що Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено право позивача на подання до суду уточненої позовної заяви.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 09 липня 2020 року по справі № 922/404/19 під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві.

Крім того, зауважив, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Отже, під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 листопада 2021 року по справі № 405/3360/17 також зазначав, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого позову (ще одного позову), чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстави позову.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 175 ЦПК України, ціну позову вказує позивач.

У разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір. Тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов`язано з пред`явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві.

Предметом позову є матеріально-правова вимога про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу до відповідача, що кореспондується зі способами захисту цього права чи інтересу, передбаченими статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Як вже зазначалося вище, у травні 2023 року позивач звернувся з позовом про поділ спільного майна подружжя, зокрема двох земельних ділянок

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненою позовною заявою згідно прохальної частини якої фактично розширив перелік об`єктів спільного майна, що підлягало поділу, а саме житловий будинок, який був розташований на одній із земельних ділянок, що підлягали поділу. Доповнивши перелік об`єктів спільного майна, що підлягало поділу, позивач збільшив ціну позову та відповідно сплатив судовий збір.

Отже апеляційний суд дійшов до висновку, що з аналізу поданої ОСОБА_1 уточненої позовної заяви у співвідношенні до первинно поданої позовної заяви убачається, що останній пред`явив до відповідачки не нову позовну вимогу, а збільшив перелік майна, що підлягало поділу, додавши до цього переліку житловий будинок, тому висновок суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, що таке майно було набуте після розірвання шлюбу є передчасним, в даному випадку суд не може вдаватися до оцінки доводів позовних вимог про спільність майна подружжя. Такі обставини підлягають встановленню та оцінки під час розгляду справи по суті заявлених вимог.

Проте на вказане суд першої інстанції уваги не звернув та допустив порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового висновку про повернення ОСОБА_1 уточненої позовної заяви.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов до переконання, що висновок суду першої інстанції про повернення уточненої позовної заяви є помилковим, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Судові витрати ОСОБА_1 , пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги підлягають розподілу за результатами розгляду позовних вимог по суті.

Керуючись статтями 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 15 липня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 18 вересня 2024 року.