Справа № 412/8528/2012
Провадження № 6/201/555/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

з секретарем судового засіданні Галко С.Д.

за участі:

представника боржника ОСОБА_1

представника стягувача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа № 412/8528/2012 виданого 11 липня 2024 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення від 26 липня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації, таким що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 29 липня 2024 року надійшла заява представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа № 412/8528/2012 виданого 11 липня 2024 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення від 26 липня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 29 липня 2024 року указана заява передана для розгляду судді Демидовій С.О.

Згідно наказу № 267-В від 12 червня 2024 року суддя перебувала у відпустці з 22 липня по 23 серпня 2024 року.

14 серпня 2024 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду витребувано з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу № 412/8528/2012.

10 вересня 2024 року після закінчення апеляційного провадження цивільну справу № 412/8528/2012 було повернуто до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

В обґрунтування заяви ОСОБА_3 посилався на те, що 26 липня 2012 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації.

04 квітня 2024 року ОСОБА_4 звернулася до Дніпровського апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року останній було відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

24 червня 2024 року ухвалою Верховного Суду ОСОБА_4 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська заяву ОСОБА_4 про видачу виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення залишено без задоволення.

11 липня 2024 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист та 17 липня 2024 року постановою приватного виконавця відкрито виконавче провадження за даним виконавчим листом.

Зазначив що на момент винесення рішення судом згідно ч. 1 ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подавалася протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, могли подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. А отже рішення суду набрало законної сили 07 серпня 2012 року, відтак і строк пред`явлення виконавчого листа до виконання необхідно відраховувати саме з цієї дати. Таким чином у даному виконавчому листі помилково визначено строк пред`явлення його до виконання, що є підставою для визнання його таким що не підлягає виконанню.

17 вересня 2024 року ОСОБА_4 через систему «Електронний суд» подано заперечення на заяву про визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню, в якій остання зазначила, що про існування рішення вона дізналася лише 2024 році, після чого отримала його копію та скористалася своїм правом на його оскарження. 30 квітня 2024 року за результатами розгляду її апеляційної скарги Дніпровським апеляційним судом було винесено ухвалу про відмову у відкриття апеляційного провадження по справі № 412/8528/2012.

Відповідно до положень ст. 273 ЦПК Україні рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Данна норма статі по суті є ідентичною із нормою статі 223 ЦПК Україні у старій редакції дати винесення Рішення на підставі котрого виданого виконавчий документ.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Оскільки на даний час рішення суду є невиконаним в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа такого що не підлягає виконанню слід відмовити.

У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви.

Суд, заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2012 року Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано, що квартира АДРЕСА_1 та автомобіль Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , легковий універсал в, належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по частині, відповідно. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 , грошову компенсацію вартості квартири АДРЕСА_1 та автомобіля Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , легковий універсал в у розмірі 286 050 грн. залишивши квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , легковий універсал в в цілому у власності ОСОБА_3 .

04 квітня 2024 року ОСОБА_4 звернулася до Дніпровського апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року останній було відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

24 червня 2024 року ухвалою Верховного Суду ОСОБА_4 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

31 травня 2024 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_4 про видачу виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки лише в березні 2024 року вона дізналася про винесене рішення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2024 року заяву ОСОБА_4 про видачу виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення залишено без задоволення. Суд зазначив що ні нормами ЦПК України, ні нормами Закону України "Про виконавче провадження" не передбачена видача виконавчого листа на виконання рішення суду на підставі ухвали суду. Окрім того судом було роз`яснено заявнику її право на звернення з заявою до канцелярії суду про видачу виконавчого листа для пред`явлення його до виконання. Що й було зроблено останньою 08 липня 2024 року.

12 липня 2024 року представником ОСОБА_4 було отримано виконавчий лист виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 11 липня 2024 року.

Згідно із ч. 1 ст. 129 Конституції України обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання (ст. 129-1 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до змісту вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Суд наголошує на тому, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11 (провадження №61-45337св18) Верховний Суд вказав, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права. У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у випадку пропуску строку на його пред`явлення до виконанння, якщо він виданий компетентним судом у відповідності до вимог закону і є належним виконавчим документом, який не виконано боржником.

В даному випадку підстави на які посилається заявник у своїй заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а саме помилкове визначення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не є підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, суд видає один виконавчий документ. Якщо на підставі ухваленого рішення передбачено вчинення кількох дій, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях, або якщо рішення прийнято на користь декількох позивачів або проти декількох відповідачів, видаються декілька виконавчих документів, у яких зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

З матеріалів справи встановлено що ОСОБА_4 з заявою на отримання виконавчого листа звернулася лише в липні 2024 року.

Відповідно до ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_4 скориставшись своїм правом на апеляційне оскарження рішення лише 04 квітня 2024 року звернулася до Дніпровського апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року останній було відмовлено у відкритті апеляційного провадження. Після чого судом було видано виконавчий лист.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Отже, установлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дозволяє ставити його виконання в залежність від волі боржника або будь-яких інших осіб, зокрема виконавця, на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 19 Конституції України закріплено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" (заява N 56849/00) від 29 червня 2004, "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року).

Відповідно до змісту рішення ЄСПЛ від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

ЄСПЛ також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

У справі "Фуклєв проти України" (рішення від 07 червня 2005 року) ЄСПЛ вказав, що держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Сукупний аналіз рішень ЄСПЛ у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України" достеменно засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з Конституцією України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Судом встановлено, що оспорюваний виконавчий лист не було видано помилково, а з матеріалів справи не вбачається, що боржниками були виконані зобов`язання зі сплати суми заборгованості стягувачу у строк до дати видачі виконавчого листа, тому правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягають виконанню, відсутні.

На підставі викладеного і керуючись ст. 432 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа № 412/8528/2012 виданого 11 липня 2024 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська таким що не підлягає виконанню залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.О. Демидова