КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 367/10251/23

17 вересня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Одарюк М.П., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

В обґрунтування позову зазначала, що з 2017 року і по серпень 2023 року вона з відповідачем- ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у них виникли спільні права та обов`язки. За цей період вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно купували продукти харчування, піклувалися один про одного. Офіційно шлюб не реєстрували.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї із відповідачем народилася донька - ОСОБА_3 , про що Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, було зроблено актовий запис за №43, що підтверджується свідоцтвом про народження від 25 січня 2018 року, ОСОБА_2 - батько, а ОСОБА_1 - мати.

Однак, згодом із-за постійних непорозумінь спільне життя з відповідачем не склалось, в тому числі і подружнє.

З серпня 2023 року вона з відповідачем не підтримує стосунків, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, а також мають окремий бюджет.

Зазначала, що їхня спільна із відповідачем донька проживає разом із нею, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади про реєстрацію місця проживання особи від 30.10.2023 року. Усі обов`язки щодо матеріального утримання та виховання доньки вона несе самостійно.

Вказувала на те, що відповідач абсолютно не цікавиться долею своєї доньки ОСОБА_4 , самоусунувся від виконання батьківського обов`язку в частині матеріального утримання доньки, зароблені кошти відповідач використовує для задоволення власних потреб.

Зазначає, що донька потребує певних матеріальних затрат, нормального та повноцінного харчування, одягу, однак вона сама не здатна в повній мірі цього забезпечити дитині.

Вказує на те, що їй відомо, що відповідач працює в Дитячо - юнацькій спортивній школі «Стрімкий м`яч» м. Києва з 01 грудня 2017 року, на посаді тренера - викладача з гандболу, що підтверджується довідкою від 19.09.2023 року, має регулярний грошовий дохід та задовільний стан здоров`я, що дозволяє йому утримувати свою неповнолітню доньку, інших стягнень по виконавчим листам у ОСОБА_2 - не має.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання покладеного на нього обов`язку по утриманню доньки ОСОБА_4 , а угоди про сплату аліментів у добровільному порядку між ними не досягнуто, то вона- ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду з даним позовом.

З урахуванням наведеного, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частки всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення повноліття донькою ОСОБА_3 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку

Не погоджуючись із позовними вимогами ОСОБА_1 , 15 лютого 2024 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву в якому зазначив, що не відповідають дійсності слова ОСОБА_1 про його самоусунення від виховання, спілкування та матеріального забезпечення доньки ОСОБА_3 .

Зазначав, що з моменту припинення спільного проживання з ОСОБА_1 та своєю донькою він регулярно бачиться і проводить час із дитиною, ним сплачується дитячий садочок "Бджілка" в місті Ірпінь (квитанції про оплату додаються), який відвідує їх донька ОСОБА_4 , він кожного місяця переказував на картковий рахунок ОСОБА_1 кошти на утримання доньки (квитанції додаються), ним регулярно купується одяг, іграшки та фрукти для дитини, коли вони з нею зустрічаються і проводять час.

Вказував на те, що жодним чином не ухилявся від матеріальної підтримки та від виховання доньки.

Зазначав, що позивачка дуже часто перебуває у відряджені за межами України, в інших містах України та місцях свого проживання і на час таких відряджень, які становлять майже половину всього часу, їх донька повністю перебуває на його утримані або з його матір`ю ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Додатково зазначає, що він з позивачкою працює на одному підприємстві та мають однаковий фінансовий дохід.

Вказував на те, що під час спільного проживання із ОСОБА_1 ним був взятий на потреби родини споживчий кредит до 2025 року, з щомісячною виплатою 7400 грн (сім тисяч чотириста грн), який він надалі виплачує окремо від позивачки із своєї щомісячної заробітної плати.

Також на його утриманні перебуває його мати пенсійного віку, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 (про що свідчить копія пенсійного посвідчення, яке додається), яка має захворювання на цукровий діабет і на сьогодні є тимчасово переміщеною особою, так як через повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України ракетним обстрілом було повністю зруйновано житло в якому вона мешкала в місті Харків.

З урахуванням викладеного зазначає, що не відмовляється від утримання дитини, та просить суд врахувати обставини, що мають істотне значення для вирішення спірного питання та вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000, 00 грн.

23 лютого 2024 року на адресу суду першої інстанції від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив в якій остання не погоджується із викладеними відповідачем у відзиві обставинами.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 , батько дитини, є особою працездатного віку, доказів про наявність у нього медичних протипоказань щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, доказів перебування на його утриманні інших осіб, а саме- його матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідачем надано не було, угоди щодо добровільної сплати аліментів на утримання малолітньої доньки між сторонами не укладено тому, в сукупності оцінених доказів, є всі підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини.

Вказує на те, що на сьогоднішній день мати відповідача ОСОБА_5 отримує пенсію, до того ж офіційно працює та проживає у м. Харків разом зі своєю донькою.

Твердження відповідача про те, що кожного місяця він переказував на її картковий рахунок кошти на утримання їх доньки, що ним регулярно купується одяг, іграшки та фрукти для дитини, не відповідають дійсності, оскільки за весь час відповідач жодної участі у придбанні одягу та ліків для доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не приймав, а перераховані відповідачем кошти у розмірі 1500, грн. і то, не кожного місяця, зовсім не покривають потреби доньки, а саме: на нормальне та повноцінне харчування, одяг, ліки, відвідування спортивних секцій, тощо.

Посилання відповідача на те, що ним був взятий для родини споживчий кредит до 2025 року, з щомісячною виплатою 7400,00 гривень, який він виплачує самостійно, вважає безпідставними так як даний споживчий кредит був взятий для придбання автомобіля в особисте користування відповідача.

04 березня 2024 року відповідачем до суду було подано заперечення на відзив. Відповідно до якого останній зазначає, що не є правдивою інформація, що він надає матеріальну допомогу дитині щомісячно в сумі меншій, ніж прожитковий мінімум. Зазначає, що ним до суду були надані квитанції оплати вартості дитячого садочка "Бджілка" в місті Ірпінь та квитанції щомісячних переказів коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 , що в сумі складає не менше 3000 грн на місяць.

Вказує на те, що коли він бачиться із дитиною, то повністю сплачує її розваги, відвідування закладів харчування та іграшки. Тим самим це спростовує твердження позивача, що кошти, які він надає на утримання дитини в місяць, менші за прожитковий мінімум.

Безпідставними є доводи позивачки про те, що його мати ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає разом із своє донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , так як вони проживають окремо, що підтверджується наданими довідками.

Позивач не надала доказів їх спільного проживання, так як це її особисті домисли. Також зазначає, що його мати має діагноз Е11.72 Цукровий діабет типу 2 з ознаками інсулінової резистентності, що підтверджується відповідними документами. А так як її донька не працює, то фінансове утримування матері лягає на його плечі.

Зазначає, що стосується наданої позивачкою інформації про придбання ним автомобіля, то вона теж є не правдивою, так як під час їх спільного проживання автомобіль використовувався не тільки ним, а родиною для поїздок на відпочинок, поїздок у родинних справах, а також він використовувався і позивачкою в особистих цілях.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 квітня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 в межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подачу позову про стягнення аліментів у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 (шістдесят) коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 08 травня 2024 року позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Зазначає, що відповідач по справі ОСОБА_2 , батько дитини, є особою працездатного віку, працює в Дитячо- юнацькій спортивній школі « Стрімкий м`яч» м. Київ з грудня 2017 року на посаді тренера викладача з гандболу, інших утриманців за виконавчими листами не має, відповідно має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання доньки.

Вказує на те, що доказів перебування на його утриманні матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідачем надано не було, угоди щодо добровільної сплати аліментів на утримання малолітньої доньки між сторонами не укладено, тому в сукупності оцінених доказів, є всі підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частин з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та до досягнення дитиною повноліття.

Зазначає, що твердження суду про те, що дитина періодично проживає з батьком не відповідає дійсності та не підтверджується жодним доказом у справі.

Висновок суду про перебування на утриманні відповідача його матері пенсійного віку, яка хворіє на цукровий діабет, також не відповідає дійсності, оскільки мати відповідача ОСОБА_5 отримує пенсію, до того ж, офіційно працює, та проживає у м. Харків разом зі своєю донькою ОСОБА_6 , про що і не заперечує сам відповідач. Окрім того, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження його доводів про те, що його сестра ОСОБА_6 не працює.

Не грунтуються на встановлених обставинах справи та досліджених судом доказах і висновки суду першої інстанції про те, що відповідач кожного місяця переказував на картковий рахунок ОСОБА_1 кошти на утримання їх доньки та що ним регулярно купується одяг, іграшки та фрукти для дитини.

Так, відповідач жодної участі у придбанні одягу та ліків для доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не приймав, а перераховані ним кошти у розмірі 1500, грн. на дитячий садочок «Бджілка» є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не покривали потреби доньки, а саме: щодо нормального та повноцінного харчування, придбання одягу, ліків, відвідування спортивних секцій, тощо.

Помилковим є висновок суду про те, що відповідачем був взятий для родини споживчий кредит до 2025 року, з щомісячною виплатою 7400,00 гривень, який він окремо виплачує від позивача, так як даний споживчий кредит був взятий для придбання автомобіля в особисте користування відповідача, а не для потреб сім`ї.

Спільна донька- ОСОБА_4 , проживає разом з нею, де проживає фактично на сьогоднішній день відповідач їй невідомо, свого власного житла відповідач не має, що ставить взагалі під сумнів проживання доньки з відповідачем.

Відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду не подано.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Згідно вимог частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Київській області ( а.с. 10).

Донька - ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою - АДРЕСА_1 разом із матір'ю ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру та витягом з реєстру територіальної громади ( а.с. 7,11).

Відповідно до довідки № 078/19 від 19 вересня 2023 року, виданої Дитячо-юнацькою спортивною школою «Стрімкий м'яч», ОСОБА_2 працює у Дитячо-юнацькій спортивній школі «Стрімкий м'яч» м.Києва з 01 грудня 2017 року ( наказ № 37-К від 27.11.2017 року) по теперішній час на посаді тренера -викладача з гандболу. ( а.с. 12).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд першої інстанції, враховуючи розмір позовних вимог, встановлений мінімальний гарантований та мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину (ч.2ст. 182 Сімейного кодексу України), з урахуванням того, що відповідач є працездатною особою, дитина періодично проживає з батьком, чого не спростувала позивачка у відповіді на відзив, наявність у відповідача на утриманні матері пенсійного віку, яка хворіє на цукровий діабет, вважає за можливе позовні вимоги щодо стягнення аліментів задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину щомісячно, з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може з огляду на наступне.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст.141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вбачається із ч.3 ст12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження своїх доводів про те, що ним сплачуються щомісячно кошти на оплату вартості перебування доньки в дитячому садочку "Бджілка" в місті Ірпінь, здійснюється переказ на картковий рахунок ОСОБА_1 коштів на утримання доньки та що він регулярно купує одяг, іграшки та фрукти для дитини відповідачем до відзиву на позовну заяву були надані платіжні інструкції, однак колегія суддів критично ставиться до наданих платіжних інструкцій з огляду на таке.

Платіжні інструкції (а.с. 36-43) не можуть вважатися належними та допустимим доказами, що підтверджують понесення відповідачем витрат на спільну дитину - ОСОБА_3 , з огляду на те, що платником в даних платіжних інструкціях та отримувачем є сам відповідач ОСОБА_2 , з призначенням платежу для поповнення його ж рахунку.

Платіжна інструкція (а.с. 47) на суму 2010 грн. підтверджує лише пересилання коштів відповідача позивачу- ОСОБА_1 , відсутнє призначення платежу.

Квитанція (а.с. 49) також не є доказом належного утримання дитини, з огляду на те, що в квитанції зазначений лише відправник -відповідач ОСОБА_2 , відсутній отримувач (зазначений лише платіжний інструмент), та відсутнє призначення платежу.

Квитанції (а.с. 51-52) взагалі не містять будь -якої конкретної інформації, оскільки в квитанції (а.с. 51) зазначено «Одяг та взуття» на суму 1558, 20 грн., однак не вказано хто платник, які одяг та взяття купувалися, а у квитанції ( а.с. 52) зазначено лише «Ресторани, кафе, бари» на суму 339 грн., що також не свідчать про належне матеріальне утримання спільної дитини - ОСОБА_3 .

Щодо наявності на утриманні відповідача його матері пенсійного віку, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка має захворювання на цукровий діабет, колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем було надано пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 ОСОБА_5 , результати огляду ендокринолога від 06.09.2023 року та від 10.10.2023 року із зазначенням діагнозу -«цукровий діабет типу 2 з ознаками інсулінової резистентності». Однак, відповідачем не надано доказів про розмір отримуваної його матір`ю пенсії та перебування матері на утриманні саме відповідача з огляду на те, що у нього є сестра ОСОБА_6 .

Щодо наявного споживчого кредиту з щомісячною виплатою 7400 грн (сім тисяч чотириста грн), який відповідач виплачує окремо від позивача із своєї щомісячної заробітної плати, колегія суддів зауважує, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження взяття ним кредиту на потребу сім'ї. Окрім того, наявність кредиту не свідчить про незадовільний матеріальний стан відповідача та не можливість сплати аліментів у заявленому позивачем розмірі.

Доказів скрутного перебування відповідача у скрутному матеріальному становищі, що унеможливлює утримання ним своєї малолітньої доньки - ОСОБА_3 , яка потребує матеріальної допомоги, ні суду першої інстанції ні апеляційному суду не надано.

Оцінюючи зазначене в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, з огляду на відсутність у справі доказів про наявність у платника аліментів інших дітей, чи належних та допустимих доказів перебування на утриманні непрацездатних батьків, наявні обгрунтовані підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, судом першої інстанції не в повній мірі були враховані надані сторонами докази та не всім доказам була надана вірна правова оцінка з урахуванням вимог ст. 182 СК України, а тому рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 квітня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до положень частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд, відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України - частина 1 статті 141 ЦПК України.

Відповідно пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Врахувавши підстави звільнення позивачки від сплати судового збору відповідно до закону та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , керуючись вимогами частини 6 статті 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1073, 60 грн та апеляційної скарги у розмірі 1610,40 грн (1073,60 грн х 150%).

Керуючись ст. ст. 41, 150, 155, 180, 181, 182, 183 СК України, ст.ст. 12, 78, 79, 80, 81, 141, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді