справа № 619/4459/23
провадження № 2/619/83/24
РІШЕННЯ

іменем України

11 вересня 2024 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого суддіБолибока Є.А.
за участюсекретаря судового засіданняЛоманової І.А.

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

представник відповідача: адвокат Гринишин Є.В.;

відповідач: ОСОБА_3 ;

третя особа: ОСОБА_4 ;

представник третьої особи: адвокат Зябкін В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження позов про визнання договору недійсним та скасування реєстрації.

Стислий виклад позиції сторін.

05 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому після уточнення просила: визнати недійсним правочин, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 01.07.2021 щодо переходу права власності на автомобіль «TOYOTA RAV 4» двигун № НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2 , який був зареєстрованим за ОСОБА_2 р/н НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 08.09.2020; скасувати всі наступні реєстрації транспортного засобу за іншими особами, крім ОСОБА_2 від 08.09.2020. В обґрунтування позову посилалася на те, що між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів екв. 80 000 євро, які ОСОБА_2 зобов`язався повернути - до 24.10.2020. В зазначений термін гроші він не повернув. 30.10.2020 вона звернулась до приватного нотаріуса КМНО Бондар Т.М. за вчиненням виконавчого напису, як передбачено умовами укладеного між сторонами правочину. Після отримання виконавчого напису вона звернулась до приватного виконавця Близнюкова Ю.В. та 09.11.2020 було відкрито виконавче провадження ВП № 63540378 та винесено постанову про розшук майна боржника. Приватним виконавцем було знайдено в тому числі і автомобіль марки TOYOTA RAV4. У подальшому ОСОБА_2 ініціював ряд судових процесів з метою уникнення погашення їй боргу. Після її звернення до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу в лютому 2022 року, вона отримала виконавчий лист суду про стягнення з ОСОБА_2 2 667 211,62 грн та 11268,10 грн судового збору. Виконавчий лист видано на виконання рішення від 30.08.2021 Дергачівського районного суду Харківської області та постанови Харківського апеляційного суду від 07.02.2022 по справі № 619/1572/21. Рішення було винесено на примусове виконання ОСОБА_2 умов укладеного ним договору позики, за яким останній зобов`язався повернути їй гривневий еквівалент 80 000,00 євро за комерційним курсом на день повернення. Під час обговорення з виконавцем порядку виконання рішення суду вона випадково дізналася, що ОСОБА_2 переоформив належний йому автомобіль «TOYOTA RAV 4» двигун № НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2 , який був за ним зареєстрований, р/н НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 08.09.2020. Після ознайомлення з інформацією ГСЦ МВС щодо підстав для переоформлення права власності на цей автомобіль, відповідачем на співвідповідача свою доньку ОСОБА_3 саме під час обізнаності з обов`язком виконання майбутнього рішення суду на підставі укладеного ОСОБА_2 договору позики. Вартість зазначеного автомобіля станом на 26.10.2023 відповідно до інформації з відкритих джерел складає екв. 29 000 доларів США, що відповідає 1 073 000,00 грн. Отже, боржником ОСОБА_2 було вчинено фраудаторний правочин із своєю донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже під час наявності ухвали про забезпечення позову по справі № 619/1572/21 від 08.04.2021, що і свідчить про недобросовісність боржника. Також вказує, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Гринишин Є.В. просив відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що матеріали справи не містять доказів того, що правочин з відчуження автомобіля відбувся з порушенням умов, які б свідчили про те, що останній був спрямований на порушення публічного порядку. Зазначає, що у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них. Вказане свідчить про пред`явлення позову до неналежного відповідача, який на момент подачі позову не є власником автомобіля, не може його повернути у власність в силу його відчуження та не в змозі здійснити інші, що є предметом спору. Крім того вказує, що із інформації, що міститься у вільному доступі в мережі інтернет за постанням https://ua.carpJates.app/вбачається, що реєстрація автомобіля за р/н АХ0025 ХМ не є актуальною. Із того ж інформаційного ресурсу вбачається, що автомобіль з він-кодом JTMZ43FV80D039556 зареєстрований 30 червня 2023 року за фізичною особою на підставі договору купівлі-продажу, що був укладений у ТСЦ № 6341, зазначене авто має р/н НОМЕР_5 . Матеріали справи свідчать про те, що цією фізичною особою не є відповідач ОСОБА_2 , у власності якого відсутні будь-які ТЗ. Враховуючи те, що питання недійсності цього правочину позивачка не ставить, відсутні вимоги про витребування автомобіля із власності цієї фізичної особи - власника автомобіля, матеріали справи не містять навіть копії договору купівлі-продажу, про недійсність якого зазначає позивачка, а тому позовні вимоги вважає безпідставними та задоволенню не підлягають.

На відзив ОСОБА_1 подала заперечення, у яких посилаючись на практику Верховного Суду по подібним правовідносинам просила задовольнити її позовні вимоги. Зазначила, що вона правильно звернулася до суду з вимогами щодо поза конкурсного оспорювання укладеного правочину боржником ОСОБА_2 з рідною донькою ОСОБА_3 щодо відчуження автомобіля «TOYOTA RAV 4» двигун № НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2 , який був за ним зареєстрований, н НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 08.09.2020. Вказує, що у відзиві відповідача не зазначено, з якими саме обставинами від погоджується і чи заперечує він рідство між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , наявність боргу перед позивачкою на підставі рішення суду та відсутність його виконання. Також ОСОБА_2 не надав приватному виконавцю Близнюкову Ю.В. декларацію про свій майновий стан та не визначив майно, на яке можливо звернути стягнення для оплати його боргу перед нею.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

08 вересня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 11 год 00 хв 09 жовтня 2023 року. Запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позов в строк до 04 жовтня 2023 року, але не менше п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Витребувано докази.

08 вересня 2023 року ухвалою суду заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на транспортний засіб марки TOYOTA RAV 4 № двигуна НОМЕР_1 та № кузова НОМЕР_2 , зареєстрованого за ОСОБА_2 р/н НОМЕР_3 свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 08.09.2020.

03 жовтня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Гринишин Є.В. надав до суду відзив на позовну заяву.

03 жовтня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Гринишин Є.В. подав до суду клопотання про зустрічне забезпечення.

05 жовтня 2023 року на виконання ухвали суду від 08.08.2023, до суду надійшла відповідь ГСЦ МВС, у якій повідомлено про те, щотранспортний засіб TOYOTA RAV 4, № кузова НОМЕР_2 , попередній номерний знак НОМЕР_3 було перереєстровано з ОСОБА_2 на нового власника ОСОБА_3 на підставі договору від 01.07.2021 № 8043/2021/2656076, складеного у ТСЦ 8043 РСЦ МВС в м. Києві (перереєстрація транспортного засобу на нового власника по договору укладеному в ТСЦ). Також цим листом повідомлено про те, що в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відсутні відомості про накладення арешту, або інших обмежень щодо зазначеного в ухвалі суду транспортного засобу.

09 жовтня 2023 року судове засідання відкладено на 11 год 00 хв 31.10.2023.

09 жовтня 2023 року ухвалою суду у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Гринишина Є.В. про застосування зустрічного забезпечення відмовлено.

24 жовтня 2023 року ОСОБА_1 надала до суду клопотання про залучення у справі співвідповідачем ОСОБА_3 .

26 жовтня 2023 року ОСОБА_1 надала до суду уточнену позовну заяву.

31 жовтня 2023 року ухвалою суду заяву ОСОБА_1 про залучення співвідповідача задоволено. Залучено ОСОБА_3 співвідповідачем по справі. Підготовчне засідання відкладено на 11 год 00 хв 06.12.2023.

20 грудня 2023 року ОСОБА_1 надала до суду клопотання про витребування доказів.

06 грудня 2023 року підготовче засідання відкладено на 11 год 00 хв 20.12.2023.

20 грудня 2023 року підготовче засідання відкладено на 13 год 00 хв 24.01.2024.

24 січня 2024 року ОСОБА_1 надала до суду клопотання про витребування доказів.

24 січня 2024 року у судовому засіданні оголошено перерву на 11 год 00 хв 22.02.2024.

24 січня 2024 року ухвалою суду витребувано докази.

21 лютого 2024 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання про повернення відзиву на позовну заяву відповідачу або його представнику.

22 лютого 2024 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання про залучення в якості співвідповідача по справі особу, яка на теперішній час є власником автомобіля.

22 лютого 2024 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про повернення відзиву без розгляду. Закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду на 11 год 00 хв 21.03.2024.

06 березня 2024 року постановою Харківського апеляційного суду ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 08 вересня 2023 року скасовано та заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

11 березня 2024 року ОСОБА_1 подала до суду заперечення на відзив.

21 березня 2024 року позивач ОСОБА_1 надала до суду письмові пояснення по справі.

21 березня 2024 року судове засідання відкладено на 13 год 00 хв 30.04.2024.

30 квітня 2024 року судове засідання відкладено на 12 год 00 хв 04.06.2024.

20 травня 2024 року до суду надійшла від ГСЦ МВС разом завірена копія договору купівлі-продажу № 8043/2021/2656076 від 01.07.2021, транспортний засіб TOYOTA RAV 4, 2020 року випуску, № кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , укладено в ТСЦ № 8043 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та завірена копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 08.09.2020.

04 червня 2024 року судове засідання відкладено 12 год 00 хв 04.07.2024.

17 червня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 надала до суду клопотання про залучення третьою особою без самостійних вимог ОСОБА_4 , посилаючись на те, що відповідно до інформації ГСЦ МВС, на неї було переоформлено транспортний засіб TOYOTA RAV 4 № двигуна НОМЕР_1 та № кузова НОМЕР_2 , р/н НОМЕР_3 , який є предметом спору.

04 липня 2024 року представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 подав до суду заперечення проти клопотання про залучення третьої особи.

04 липня 2024 року судове засідання відкладено на 13 год 00 хв 31.07.2024.

04 липня 2024 року ухвалою суду залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 .

31 липня 2024 року судове засідання відкладено на 14 год 00 хв 11.09.2024.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надала до суду заяву, у якій просить проводити судове засідання без її участі у зв`язку з її захворюванням, просить не відкладати розгляд справи у зв`язку зі вступом у справу третьої особи. Також просить позов задовольнити.

Частиною третьою статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Гринишин Є.В. просив відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог.

У судове засідання третя особа ОСОБА_4 та її представник адвокат Зябкін В.В. не з`явилися. У поданій 09.08.2024 заяві представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просив надати матеріали справи для ознайомлення та перенести судове засідання, призначене на 14 год 11.09.2024 на іншу дату.

Разом тим, ОСОБА_6 02.09.2024 ознайомився у приміщенні суду з матеріалами цивільної справи, письмові пояснення щодо позову до суду не подав, доказів поважності причин своєї неявки також не надав.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Ураховуючи відсутність поважності причин третьої особи та її представника, суд вважає за можливе прийняти рішення по суті спору без їх присутності.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно договору позики грошових коштів від 26 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М. за реєстровим № 2108, ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2320000,00 (два мільйона триста двадцять тисяч) гривень із зобов`язанням їх повернення строком до 24 жовтня 2020 року.

30 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Бондар Т. М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5009, згідно з якого із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за договором безвідсоткової позики грошових коштів, посвідченим приватним нотаріусом Бондар Т. М. 26 жовтня 2016 року та зареєстрованим в реєстрі за № 2108, строк виконання за яким настав 24 жовтня 2020 року, а саме: 4 583 456,00 грн, з яких: 2 664 800,00 грн борг, пеня 1 918 656,00 грн, а також витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису нотаріуса, у розмірі 1 700,00 грн.

Згідно постанови при відкриття виконавчого провадження № 63540378 від 06.11.2020, приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого напису, вчиненого 30 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М. за реєстровим № 5009 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором безвідсоткової позики грошових коштів, посвідчений Бондар Т.М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 26 жовтня 2016 року зареєстрованим в реєстрі за № 2108, строк виконання за яким настав 24 жовтня 2020 року, а саме 4 583 456,00 (чотири мільйона п`ятсот вісімдесят три тисячі чотириста п`ятдесят шість) гривень, з яких: 2 664 800,00 (два мільйона шістсот шістдесят чотири тисячі вісімсот) гривень борг, пеня у розмірі 1 918 656, 00 (один мільйон дев`ятсот вісімдесят тисяч шістсот п`ятдесят шість) гривень, а також витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису нотаріуса у розмірі 1 700,00 (одна тисяча сімсот) гривень.

09 листопада 2020 року постановою приватного виконавця Близнюкова Ю.В. по ВП № 63540378 з виконання виконавчого напису, вчиненого 30 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Бондар Т. М. та зареєстрованим за № 5009, накладено арешт на майно боржника, а саме на транспортний засіб «TOYOTA RAV 4», легковий, 2020 р.в., двигун № НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2 , р/н НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 09 червня 2021 року визнано виконавчий напис, вчинений 30 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Бондар Т.М. та зареєстрований в реєстрі за № 5009, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 4 583 456,00 грн, таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 30 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики грошових коштів в сумі 2 667 211,62 грн, що складається з основного боргу - 2 533 160,00 грн, пені 107 355,62 грн, 3% річних 26 696 грн.

Постановою приватного виконавця Близнюкова Ю.В. від 10.02.2023 ВП № 71004080 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 619/1572/21 від 30.08.2021 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики грошових коштів в сумі 2 667 211,62 грн, що складається з основного боргу - 2 533 160,00 грн, пені 107 355,62 грн, 3% річних 26 696 грн.

З огляду на довідку РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області № 31/20-2581 від 16.11.2020 автомобіль марки «Тоуоtа RАV 4» 2020 року випуску, двигун № НОМЕР_6 , кузов № НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 08.09.2020, належить ОСОБА_2 .

Згідно договору купівлі-продажу № 8043/2021/2656076 від 01.07.2021, укладеного в ТСЦ № 8043 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві, ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 транспортний засіб TOYOTA RAV 4, 2020 року випуску, № кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 .

З огляду на відповідь ГСЦ МВС від 31/21631-21016-2023 від 22.09.2023, транспортний засіб TOYOTA RAV 4, № кузова НОМЕР_2 , попередній номерний знак НОМЕР_3 було перереєстровано з ОСОБА_2 на нового власника ОСОБА_3 на підставі договору від 01.07.2021 № 8043/2021/2656076, складеного у ТСЦ 8043 РСЦ МВС в м. Києві (перереєстрація транспортного засобу на нового власника по договору укладеному в ТСЦ)

Згідно відповіді МВС України на запит № 169457611 від 24.07.2023 щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, за ОСОБА_2 в МВС станом на 02.08.2023 відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

З відповіді Головного сервісного центру МВС щодо спірного об`єкта рухомого майна станом на 22.09.2023 вбачається, що з 30.06.2023 власником автомобіля марки TOYOTA RAV 4 № двигуна НОМЕР_1 та № кузова НОМЕР_2 є ОСОБА_4 .

Мотиви суду.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) викладено правовий висновок про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку).

Судом встановлено, що згідно договору позики грошових коштів від 26 жовтня 2016 року ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2 320 000,00 грн із зобов`язанням їх повернення строком до 24 жовтня 2020 року.

30 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Бондар Т. М. вчинено виконавчий напис, згідно з якого із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за договором безвідсоткової позики грошових коштів, а саме: 4 583 456,00 грн, з яких: 2 664 800,00 грн борг, пеня 1 918 656,00 грн.

Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. постановою від 06.11.2020 відкрито виконавче провадження № 63540378 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором безвідсоткової позики грошових коштів.

09 листопада 2020 року постановою приватного виконавця Близнюкова Ю.В. у вказаному виконавчому провадженні накладено арешт на майно боржника, а саме на транспортний засіб «TOYOTA RAV 4» кузов № НОМЕР_2 р/н НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_2 .

Проте, рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 09 червня 2021 року, визнано вказаний виконавчий напис, таким, що не підлягає виконанню.

01 липня 2021 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу передав у власність ОСОБА_3 спірний транспортний засіб TOYOTA RAV 4 р/н НОМЕР_3 .

Отже, договір купівлі-продажу транспортного засобу TOYOTA RAV 4 р/н НОМЕР_3 був вчинений після визнання вказаного виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню.

Також суд зазначає наступне.

25 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики грошових коштів в сумі 2 794 051,62 грн, що складається з основного боргу - 2 660 000,00 грн, пені 107 355,62 грн, 3% річних 26 696,00 грн (справа № 619/1572/21).

31 березня 2021 року у вказаній справі ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії щодо укладення правочинів по відчуженню або реєстрації переходу права власності на об`єкти нерухомого та рухомого майна, в тому числі накласти арешт на автомобіль марки «Тоуоtа RАV 4» 2020 року випуску, двигун НОМЕР_6 , кузов № НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 .

Проте, ухвалою суду від 08 квітня 2021 року, виходячи з принципів співмірності, розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, було забезпечено позов шляхом заборони відчуження садового будинку, а у накладенні арешту на спірний транспортний засіб було відмовлено.

Отже, для забезпечення позову по справі № 619/1572/21 не було накладено арешт на автомобіль марки «Тоуоtа RАV 4» 2020 року випуску, двигун НОМЕР_6 , кузов № НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 .

Крім того, всі виконавчі дії по виконанню рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 30 серпня 2021 року, були вчиненні після відчуження ОСОБА_2 спірного транспортного засобу.

Відтак, суд вважає безпідставними посилання позивача, що договір купівлі-продажу від 01 липня 2021 року був таким, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18).

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З метою безумовного дотримання цього конституційного принципу статті 12, 13 ЦПК України також гарантують те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Міжнародні стандарти у сфері судочинства приділяють значну увагу питанням дотримання принципу змагальності судового процесу.

Так, у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи «Щодо якості судових рішень» міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

Зв`язок принципів змагальності та рівності акцентовано також у деяких рішеннях Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Салов проти України» (заява №65518/01, п. 87) Суд зробив висновок, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу («Руїс-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), заява №12952/87, п. 63).

У справі «Лазаренко та інші проти України» (№70329/12, п. 37) Суд нагадує, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, невід`ємними частинами права на суд необхідно розглядати, зокрема, такі вимоги, як змагальність процесу (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden), заява №10563/83, п. 24-33) та право на ефективну участь (T. проти Сполученого Королівства (T. v. the United Kingdom), заява №24724/94, п. 83-89).

Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття «право на справедливий суд», що гарантоване Конвенцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» (заява №4241/03, п. 50), в аспекті змагальності, наголошується на тому, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору оцінку фактів, яку їм було надано в межах національного провадження, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд; стаття 6 Конвенції, в той же час, не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або способів їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами. Аналогічна позиція також міститься у рішенні в справі «Олюджіч проти Хорватії» (Olujic v Croatia), №22330/05, п. 77).

В інших рішеннях цього Суду сформовані такі підходи до розуміння принципу змагальності: згідно зі статтею 19 Конвенції обов`язок Суду полягає у забезпеченні дотримання зобов`язання, що здійснюються Договірними сторонами Конвенції, зокрема, його функція не стосується фактів чи законів, які враховані національним судом, якщо тільки вони не порушили прав та свобод, захищених Конвенцією; Суд не може погодитися принципово та абстрактно з тим, щоб незаконно отримані докази можуть бути допустимими («Schenk v. Switzerland, заява №10862/84, п.п 45-46; «Garcia Ruiz v. Spain», заява №30544/96, п. 28; Spang v. Switzerland, №45228/99, п. 32); Суд повторює, що він не уповноважений замінювати свою оцінку фактичних обставин, зроблену національними судовими органами, проте відповідно до прецедентної практики Суду вимога справедливості судового розгляду включає дослідження способу, у який було отримано та представлено докази; завдання Суду, серед іншого, установити, чи провадження в цілому, включно зі способом отримання і представлення доказів, було справедливим у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції («Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands), заява №14448/88, п. 31).

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, вимоги ОСОБА_1 є недоведеними, тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 12, 13, 81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 268, 351, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ;

відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_9 .

третя особа: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_10 .

Повне судове рішення складено 20 вересня 2024 року.

Суддя Є. А. Болибок