Справа № 336/9639/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №336/9639/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та коштів на утримання дружини,-

за відсутності сторін (учасників справи) та їх представників, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 15.09.2023 звернулася до суду із вказаною позовною заявою, яку уточнила 25.09.2023, просить стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи стягнення дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною трирічного віку.

За змістом позовної заяви з 15.09.2021 сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Як зазначає позивачка, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з липня 2023 року. Сторони мають спільну дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає із матір`ю, та перебуває на її утриманні. Відповідач не приймає участі в утриманні дитини в добровільному порядку. Позивачка на час звернення до суду перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не має інших джерел доходу, крім соціальних виплат, потребує матеріальної допомоги.

З підстав, передбачених ст. 84, 180, 181, 183 СК України, позивачка просить задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою судді від 20.09.2023 у зв`язку із невиконання вимог ст.175, 177 ЦПК України з підстав, врегульованих ч.1,2 ст.185 ЦПК України, заяву залишено без руху у зв`язку із виявленими, із наданням позивачці строку для їх виправлення, шляхом подання до матеріалів справи позовної заяви, яка відповідає вимогам ст.175, 177 ЦПК України. 25.09.2023 від позивачки на адресу суду надійшла заява на виконання ухвали суду із уточненою позовною заявою, ухвалу суду таким чином виконано своєчасно.

Ухвалою судді від 10.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, визначено дату, час і місце проведення судового розгляду по суті із повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Визначено відповідачу 15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Виклик відповідача у справі постановлено здійснити через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Сторони в судове засідання не з`явились. Від позивачки до суду надійшла заява за вх.№3288/24-Вх від 29.01.2024 про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, підтверджує обставини, викладені у позовній заяві, на полягає на задоволенні позову, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 відповідно до заяви вх.№3289/24-Вх. від 29.01.2024 просить розглядати справу за його відсутності, повідомив, що позов визнає в повному обсязі на зазначених у позовній заяві обставинах.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.49, ч.1,4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Підстав для відкладення судового засідання та/або його перенесення, оголошення перерви судом не встановлено, із врахуванням приписів ст.223, 240 ЦПК України.

Оскільки сторони висловили свою думку з приводу заявлених вимог, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, розглянувши позовну заяву, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За приписами ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15.09.2021, що підтверджено засвідченою копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 15.09.2021, виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Також судом встановлено, що сторони мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №1013).

Сторони не проживають разом з липня 2023 року. Спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю, на підтвердження чого позивачкою надано акт за місцем проживання позивачки та копія договору оренди житлового приміщення від 29.12.2022. Разом з цим, зазначені обставини справи визнаються сторонами та відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Судом встановлено, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебувала справа 336/12641/23, пр. 2/336/885/2024 за позовом ОСОБА_1 (представник позивача - адвокат Єренко Дмитро Віталійович) до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Так, 29.01.2024 судом ухвалено рішення, за змістом якого позов задоволено, розірвано шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 15.09.2021 Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис № 303. Станом на час розгляду справи вказане рішення не набрало законної сили. Судом враховуються положення ч. 2 ст. 114 СК України, відповідно до яких у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Інші докази у матеріали справи сторонами не надавались.

Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За змістом ч.2-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів відповідно до ч.1 ст.182 СК України суд має врахувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Проте, матеріали справи відповідних доказів не містять, особливостей стану здоров`я дитини позивачкою не повідомлено. Відомості про майновий стан, доведений розмір витрат не надані. Суд враховує, що інших осіб на утриманні відповідач не має, натомість, є особою працездатного віку, здатний надавати матеріальну допомогу. За змістом позовної заяви позивачка зазначила, що відповідач є військовослужбовцем, що не заперечується й самим відповідачем.

Інших обставин, що мають істотне значення, зокрема, неможливості з боку батька нести витрати по утриманню дитини у визначеному законом розмірі судом під час розгляду справи не встановлено.

Також, суд враховує, що за змістом ч.1 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Як передбачено ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Підстав для застосування норми ч.3 ст.182 СК України у даній справі не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов до суду пред`явлений 15.09.2023.

Також, суд враховує, що згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 N3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Захист інтересів дітей, на переконання суду, в інший спосіб із урахуванням встановлених обставин не є можливим.

Суду не надано належних та допустимих доказів щодо розміру щомісячних особистих витрат та коштів, необхідних на утримання сім`ї позивачки. Проте, суд враховує, що встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум, необхідний для задоволення щомісячних витрат спільної дитини сторін підлягає захисту та має бути достатнім.

Із врахуванням встановлених обставин, суд вважає за доцільне щомісячно стягувати аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання спільної дитини у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.09.2023 до досягнення дитиною повноліття.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки коштів на її утримання до досягнення спільною дитиною сторін ОСОБА_3 трирічного віку, суд дійшов таких висновків.

Як врегульовано ч.1 ст.213, ч.2 ст.229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Правила оцінки доказів чітко передбачені у ст.89 ЦПК України.

За приписами ч.2,4,6 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. В даному випадку, позовна заява подана 15.09.2023, як про це вже зазначено вище по тексту рішення.

Згідно зі ст.80 СК України суд застосовує норму, відповідно до якої аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Суд зауважує, що право матері дитини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу.

З урахуванням встановлених судом обставин справи та наведених положень законодавства, оскільки відповідач не надав докази неможливості надавати матеріальну допомогу позивачці у визначеному у позовній заяві розмірі, проте, вона її потребувала, звертаючись до суду, здійснюючи догляд за дитиною (донькою), яка не досягла трирічного віку (на час пред`явлення позову), суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки, щомісячно, коштів на її утримання, у розмірі 1/6 частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 15.09.2023 до досягнення дитиною трирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Таким чином, позовна заява підлягає задоволенню.

Разом з цим, суд зауважує, що нормою п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України врегульовано обмеження максимального розміру аліментів (у розмірі десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину) лише при розгляді відповідної вимоги в порядку наказного провадження, тому підстав для його застосування судом не встановлено. Аналогічні приписи містяться у ч.5 ст.183 СК України. В даному провадженні зазначені норми не є застосованими.

На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

За змістом ст.141, 142 ЦПК України суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 536,80 гривень, із врахуванням визнання позову відповідачем, розміру позовних вимог, а також тієї обставини, що від його сплати позивачка звільнена при пред`явленні позову до суду (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі п.1-1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.7 Закону «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (із розрахунку 0,4*2684,00 гривень - 50 %).

Керуючись ст. 2, 7, 10, 12-13, 49, 76-82, 89, 95, 128, 141-142, 178, 206, 223, 229, 245, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 275, 278-279, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та коштів на утримання дружини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.09.2023 до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на її утримання, у розмірі 1/6 частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 15.09.2023 до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у сумі 536,80 гривень (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) в дохід держави.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 29.01.2024.

Суддя Л. А. Вайнраух