Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Цмур В.Р., у залі суду в м. Ужгород, у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 17.09.2024 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 20.09.2024 року.

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 серпня 2024 року у вказаній справі відкрито провадження, призначено справу до розгляду, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позов мотивовано тим, що 04.10.2018 року ОСОБА_1 , уклала шлюб з ОСОБА_2 , який зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 04.10.2018 року зроблено актовий запис № 828, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 .

Від шлюбу народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_2 .

Позивач зазначає, що спільне життя з Відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між подружжям, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства.

Останні декілька місяців сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, виховання дітей тощо. У їх сім`ї сталися обставини, які призвели до подружньої зради, що зруйнувало подружні відносини, довіру між нами та призвело до неможливості врятувати шлюб.

Позивач зазначає, що фактично шлюбні відносини припинені з кінця квітня 2024 року. З того часу вони з Відповідачем припинили будь-які шлюбні відносини і більше не проживають, як одна сім`я, хоч і наразі, проживають в одній квартирі але у різних кімнатах до поки не роз`їдуться, спільне господарство не ведеться. Між ними втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Подальше сумісне життя та збереження сім`ї я, позивач , вважає неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Дитина після фактичного припинення шлюбних відносин залишається проживати разом із позивачем, як було обумовлено між батьками.

Позивач при обгрнунтуванні позовних вимог покликається на положення:ст. 51 Конституції України ст. 21,104,ч. 3 ст. 105, ст. ст.110, 113 Сімейного кодексу України.

Враховуючи вище викладене, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 2, 21,104, 105, 110 Сімейного кодексу України, ст. 16 ЦК України, керуючись ст. 2, 4, 5, 13, 19, 23, 28, 175-177 ЦПК України, позивач просить суд: розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 04.10.2018 року зроблено актовий запис № 828. 3. Не застосовувати строк для примирення при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Змінити прізвище Позивача на дошлюбне « ОСОБА_1 ».

Від відповідача по справі від імені якого діє представник - адвокат Субота М.І., надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач фактично позовні вимоги визнає, просить суд: розірвати шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відповідач вказує на те, що позивачка проживає в м. Київ, а дитини проживає саме із ним, а не із ОСОБА_1 . Відповідач у відзиві вказує на те, що бажає щоб і на далі дитина проживала із ним.

Позивач в судове засідання не з`явилася про час та дату судового засідання повідомлялася належним чином. На адресу суду надійшла заява від позивача про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано. Разом із тим від відповідача по справі та його представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що сторони по справі повідомлені належним чином про дату та час судового засідання, в судове засідання не з`явилися, провести розгляд справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 04.10.2018 року ОСОБА_5 , уклала шлюб з ОСОБА_2 , який зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 04.10.2018 року зроблено актовий запис № 828, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 (оригінал якого міститяс в матеріалах справи)

Від вказаного шлюбу народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_2 (копія міститься в маті ралах справи).

У позовній заяві про наявність спору щодо визначення місця проживання дитини не вказується та не зазначається. При цьому суд враховує, що старшій дитині станом на дату розгляду справи вже виповнилося 16 років, відповідно дитина самостійно може вирішувати із ким із батьків бажає проживати.

У постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року справа № 200/952/18 провадження № 61-14859св19, зазначено, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

У постанові від 22 грудня 2021 року справа № 339/143/20 провадження № 61-6809св21 Верховний Суд вказав на те, що згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно тверджень позивача, за домовленістю батьків дитина буде проживати після розірвання шлюбу із позивачем. Зі змісту відзиву на позовну заяву відповідача вбачається, що відповідач вказує про відсутність домовленості про визначення місця проживання дитини між ними, донька проживає із відповідачем.

Разом з тим, позовних вимог про визначення місця проживання спільної дитини ні позивачем, ні відповідачем не заявлено.

Як встановлено зі змісту позовної заяви спільне життя між подружжям не склалося. Шлюбні відносини сторони по справі не підтримують, спільного господарства не ведуть.

Як зазначає позивач, збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Заходи щодо примирення подружжя просить не вживати. Примирення, як зазначає позивач між ними не можливе.

Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виявився невдалим, сімейне життя не склалося, даний шлюб існує тільки формально.

Зі змісту поданого представником відповідача відзиву на позовну заяву та заяви відрпвідача від 17.09.2024, вбачається, що він проти розірвання шлюбу не заперечує.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам та інтересам дитини, а тому шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , - слід розірвати.

У відповідності до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

У зв`язку з цим у заяві про розірвання шлюбу така особа повинна зазначити свою позицію щодо залишення цього прізвища чи відновлення дошлюбного.

Про залишення прізвища чи про відновлення дошлюбного при розірванні шлюбу у судовому порядку зазначається у рішенні суду.

Зміна прізвища тягне за собою ряд обов`язкових правових наслідків. У першу чергу у місячний строк після набрання рішенням законної сили необхідно замінити паспорт.

Для зміни прізвища в паспорті необхідно подати в орган Державної міграційної служби України або до Центру надання адміністративних послуг.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та, керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 223,258, 262, 264, 265, 268, 273, 352, 280-289 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 04.10.2018 року зроблено актовий запис № 828 - розірвати.

Змінити прізвище позивача ОСОБА_1 на дошлюбне « ОСОБА_1 ».

Стягнути із відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_4 Місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 ) 50% сплаченої нею при зверненні до суду із вказаним позовом суми судового збору, що становить 605,60 грн.

Повернути позивачці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_4 Місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову 50 % сплаченого нею судового збору в розмірі - 605,60 гривень.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 Місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили у відповідності до ч. 2 ст. 115 СК України надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом згідно з ч. 3 ст. 115 СК України є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош