ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/990/24 Номер провадження 22-ц/814/2857/24Головуючий у 1-й інстанції Попов М.С. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Панченка О.О.,

Суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 16 травня 2024 року, постановлене під головуванням судді Попова М.С., повний текст судового рішення виготовлено дати не вказано у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_1 завернулась до суду із вказаним позовом в якому просила стягнути з ТОВ «Агро-Край» на її користь орендну плату у розмірі 8398,49 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 428,32 грн., а всього 8826,81 грн.

В обґрунтування позову вказувала, що вона є власником земельної ділянки площею 3,0118 га, кадастровий номер :00:002:0262, яка розташована на території Федорівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю Серія Р2№607899 від 29 грудня 2002 року.

Відповідно до договору оренди землі №б/н від 17.07.2011, угоди про внесення змін до договору оренди від 04.07.2016 та додаткової угоди від 01.09.2017 до договору оренди землі №б/н від 17.07.2011, зареєстрованого від 14.11.2012 за №02401, земельна ділянка була передана в оренду відповідачу.

Пунктом 5 додаткової угоди до договору оренди землі встановлено, що за користування земельною ділянкою установлена орендна плата у розмірі 9% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки. Угодою про внесення змін до договору оренди землі від 04.07.2016 п. 2.4 встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 93316,55 грн. п. 4.2. встановлено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Згідно з пунктом 4.3 угоди про внесення змін до договору оренди землі від 17.07.2011 «Орендна плата сплачується Орендарем Орендодавцю в касі Орендаря шляхом видачі готівкових коштів не рідше 1 разу на рік і не пізніше в строк з 01 вересня до 31 грудня кожного року».

Проте відповідач за 2023 рік орендну плату не сплатив у розмірі, з урахуванням індексу інфляції. Відповідач повинен сплатити 8398,49 грн. орендної плати та індексацію у розмірі 428,32 грн., загальна сума заборгованості складає 8826,81 грн.

Короткий зміст рішення суду перої інстанції

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 16 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Агро-Край» про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою, задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати орендної плати за земельну ділянку площею 2,8262 га, кадастровий номер :00:002:0262, в загальному розмірі 8826,81 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

З рішенням суду не погодилось ТОВ « Агро-Край» та подало на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення суду першої інстанції змінити стягнувши орендну плату згідно умов договору оренди за період з 01.01.2023 року по 04.07.2023 року.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що 17.07.2011 року між ТОВ «Федорівка і К» та ОСОБА_1 був укладений Договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка площею 2,8262 га, кадастровий номер :00:002:0262, розташованої на території Федорівської сільської ради Карлівського району.

Додатковою угодою № б/н від 01.09.2017 року змінено сторону Орендаря на ТОВ «Агро-Край».

Відповідно до Додаткової угоди № б/н від 04.07.2016 року строк дії Договору до 04.07.2023 року. Відповідні відомості містились у Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Вимога Позивача щодо стягнення коштів орендної плати у розмірі 8398,49 грн., що є річною сумою не є правомірною, оскільки Договір діяв до 04.07.2023. Окрім того, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 07.07.2023 було зареєстровано відомості про інші речові права щодо земельної ділянки :00:002:0262 з іншим суб`єктом (орендарем) та Орендодавцем ОСОБА_1 . Задоволення Карлівським районним судом Полтавської області позовних вимог у сумі 8398,48 грн., що є сумою орендної плати за цілий календарний 2023 рік є неправомірною.

Таким чином вважає, що саме до 04.07.2023 року нараховувалася орендна плата за землю, яка підлягає стягненню з відповідача.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на ціну позову та зазначені норми закону, дана справа має розглядатися у письмовому провадженні без повідомлення її учасників.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником земельної ділянки площею 2,8262 га, кадастровий номер :00:002:0262, яка розташована на території Федорівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, відповідно до державного акту на право приватної власності серії Р2 №607899 від 29.12.2002 (а.с.9,10-11).

Відповідно до договору оренди землі №б/н від 17.07.2011 укладеного між ТОВ «Федорівка і К» і ОСОБА_1 (а.с.12-13), угоди про внесення змін до договору оренди від 04.07.2016 укладеної між ОСОБА_1 і ТОВ «Федорівка і К» (а.с.15) та додаткової угоди від 01.09.2017 до договору оренди землі №б/н від 17.07.2011, укладеної між ОСОБА_1 , ТОВ «Федорівка і К» та ТОВ «Агро Край». (а.с.16), зареєстрованого від 14.11.2012 за №02401, земельна ділянка була передана в оренду відповідачу.

Відповідно до п. 2.4 договору оренди землі від 20.11.2011 (в редакції угоди про внесення змін від 04.07.2016) нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 93316,55 грн.

Згідно п. 4.1 вказаного договору оренди землі (зі змінами,внесеними додатковою угодою від 01.09.2017) розмір річної орендної плати за оренду земельної ділянки складає 9% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на момент укладення договору.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції у відповідності до п. 4.2 договору оренди землі від 17.07.2011 (в редакції угоди про внесення змін від 04.07.2016). Орендна плата сплачується Орендарем Орендодавцю в касі Орендаря шляхом видачі готівкових коштів не рідше 1 разу на рік і не пізніше ніж в строк з 01 вересня до 31 грудня кожного року (п.4.3. договору).

25.01.2024 позивачем на адресу ТОВ «Агро-Край» було направлено лист вимогу про виплату заборгованості з орендної плати за 2023 рік (а.с.18).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання зі сплати оренди за земельну ділянку передбачено умовами договору не виконано, тому наявні підстави для стягнення заборгованості та інфляційних втрат.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення заборгованості по орендній платі та інфляційних втрат з огляду на наступне.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі: є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Положеннями статей 21,22 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

За нормами ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Орендодавець зобов`язаний, зокрема, передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди, орендар - своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

З огляду на викладене саме на орендаря покладається обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі сплати орендної плати за земельну ділянку, а орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

З наданих до місцевого суду доказів вбачається, що сторонами справи пунктом 4.3 договору оренди землі від 17 липня 2011 року було узгоджено, що орендна плата сплачується орендарем орендодавцю в касі орендаря шляхом видачі готівкових коштів не рідше 1 разу на рік і не пізніше ніж в строк з 01 вересня до 31 грудня кожного року; в останній рік оренди до закінчення терміну оренди.

Із матеріалів справи вбачається, що п.2 додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 04 липня 2016 року внесено зміни до п.3.1 договору оренди землі від 17.07.2011р., викладено його в наступній редакції: «Цей договір укладено на 7 (сім) років, з дати укладення додаткової угоди. Договір діє до 04.07.2023р.»

З огляду на дату укладення спірного договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди до нього, а також строку його дії та умов виплати орендної плати у річному розмірі, вбачається, що закінчення річного періоду за узгодженими сторонами умовами припадає саме на 04 липня 2023 року (перший рік з 17 липня 2011 року по 16 липня 2012 року, другий рік з 17 липня 2012 року по 16 липня 2013 року, третій рік з 17 липня 2013 року по 16 липня 2014 року, четвертий рік з 17 липня 2014 року по 16 липня 2015 року, п`ятий рік з 17 липня 2015 року по 04 липня 2016 року, (відповідно до п.2 додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 04 липня 2016 року внесено зміни до п.3.1 договору оренди землі від 17.07.2011р., викладено його в наступній редакції: «Цей договір укладено на 7 (сім) років, з дати укладення додаткової угоди. Договір діє до 04.07.2023р.»)

шостий рік з 05 липня 2016 року по 04 липня 2017 року, сьомий рік з 05 липня 2017 року по 04 липня 2018 року, восьмий рік з 05 липня 2018 року по 04 липня 2019 року, дев`ятий рік з 05 липня 2019 року по 04 липня 2020 року, десятий рік з 05 липня 2020 року по 04 липня 2021 року, одинадцятий рік з 05 липня 2021 року по 04 липня 2022 року, дванадцятий рік з 05 липня 2022 року по 04 липня 2023 року), відтак місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення на користь позивача орендної плати за повний рік.

Варто наголосити, що часткове стягнення орендної плати мало б місце у випадку дострокового розірвання орендних правовідносин між сторонами правочину, однак у справі, що переглядається такі обставини відсутні.

Водночас, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21) зроблено висновок, що: «у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (not individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the dominant influence of one of the party)».

Contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище, оскільки саме вона допустила таку двозначність. Сontra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь у процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17, провадження № 61-17583св20).

Враховуючи, що відповідач є стороною, яка займалася підготовкою як проекту договору оренди та додаткових угод до нього, так і спірних умов щодо орендної плати, то колегія суддів зазначає, що тлумачення договору оренди землі та додаткових угод до нього повинно здійснюватися на користь позивача.

Колегія суддів долучено до справи копію платіжної інструкції № 145579199 від 21 червня 2024 року.

Проте, колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги нові докази, оскільки в порушення ст. 83 ЦПК України такі докази до суду першої інстанції не подавалися, не були предметом дослідження суду першої інстанції. Відповідач із будь-якими заявами щодо долучення до справи вказаних доказів до суду не звертався, а при долученні до апеляційної скарги не обґрунтував та не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з поважних причин.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд може встановлювати нові обставини лише у тому разі, коли їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність та допустимість доказів), які особа не мала можливості подати суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, чи неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або можуть бути перевіреними судом апеляційної інстанції доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням встановленого порядку.

Надання особою, яка бере участь у справі, до суду апеляційної інстанції доказів, які вона без поважних причин не надала суду першої інстанції, виключає можливість їх прийняття і дослідження судом апеляційної інстанції та розцінюється як процесуальний недогляд або зловживання правом цієї особи.

Така позиція узгоджується з висновками у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі 598/1109/18, від 12 лютого 2020 року у справі 493/1538/16-ц, від 19 грудня 2020 року у справі 752/7693/17.

Враховуючи наведене, колегія суддів не приймає вказаний доказ відповідно до ч.3ст.367 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Апеляційну скаргу ТОВ «Агро-Край» слід залишити без задоволення, а рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 16 травня 2024 року - без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат в частині судового збору та відсутні підстави для розподілу судових витрат в частині судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» залишити без задоволення.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 16 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2024 року.

Головуючий суддя О.О.Панченко

Судді О.І. Обідіна

В.П. Пікуль