Провадження №: 6/336/657/2024
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 вересня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., розглянувши матеріали подання державного виконавця Бурцевої Вікторії Вікторівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи по справі 337/3831/21 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
В серпні 2024 року державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Бурцева В.В. звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи ОСОБА_2 по справі 337/3831/21.
Державний виконавець в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, надала заяву про розгляд без участі представника виконавчої служби.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали подання, суд дійшов до такого висновку.
08.07.2022 року були видані відповідні виконавчі листи.
На виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 71685379 з примусового виконання виконавчого листа № 337/3831/21 виданого 08.07.2022 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.
Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року N 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.
Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Згідно з пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 1404-VIII встановлено, що виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
В статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» № 3857 від 21.01.1994 року передбачені підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України, зокрема, ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».
Саме по собі посилання на заборгованість за виконуваним судовим рішенням за відсутності відповідних доказів не свідчить про цілеспрямоване ухилення боржника від виконання зобов`язання та наявність у нього паспорту і реальної можливості для виїзду за кордон з цією метою.
Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.
Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. Це є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Невиконання може зумовлюватися об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби і подібне. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього з неповажних причин.
Саме самостійне невиконання боржником зобов`язань протягом строку, вказаного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний: - утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; - допускати у встановленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; - за рішенням майнового характеру подати виконавця протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема на майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про мано, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти на майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; - повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; - своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; - надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Згідно з частиною першою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Державним виконавцем не надано суду доказів на підтвердження того, що винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з приводу виконання виконавчого листа № 337/3831/21 виданого 08.07.2022 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя щодо примусового стягнення заборгованості направлялася боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на вказану у виконавчому документі адресу та що постанова про відкриття провадження отримана боржником, тобто, що він обізнаний про відкриття виконавчого провадження.
Матеріали подання містять копію виклику державного виконавця від 15.07.2024 року, на ім`я ОСОБА_2 до відділу ДВС для надання пояснень та витребуваних у викликах документів.
В той же час, державним виконавцем не надано жодного доказу на підтвердження того, що боржнику направлявся вказаний виклик державного виконавця та що він отримував його, та був обізнаним про необхідність з`явитися до відділу виконавчої служби.
Наявність лише копії виклику державного виконавця не є належним доказом на підтвердження ухилення боржника від явки до державного виконавця та невиконання боржником зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.
Матеріали подання містять копію Акту державного виконавця від 15.07.2024 року, згідно з яким за результатами виїзду за адресою проживання боржника не вдалося встановити факт проживання боржника та/або наявність/відсутність майна за даною адресою через відсутність мешканців помешкання. Водночас додана до подання копія акту не містять відомостей про понятих або свідків і їхніх підписів, у зв`язку з чим не береться до уваги.
Запит до Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону відсутній.
Також не надано інформації чи має боржник паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Державним виконавцем не надано беззаперечних доказів ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Порядок здійснення права на виїзд за кордон осіб, які є громадянами України, а також випадки тимчасового обмеження права на виїзд за кордон регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, ч. 1 ст. 1 якого передбачає, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим законом.
Такі випадки передбачені у ст. 6 зазначеного закону, де вказано, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 2) виключено; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань або сплат заборгованості зі сплат аліментів; 6) виключено; 7) виключено; 8) виключено; 9) він перебуває під адміністративним наглядом міліції - до припинення нагляду; тощо.
Враховуючи вище наведене, державним виконавцем не надано доказів у підтвердження навмисного ухилення боржника від виконання судового рішення, не вказано які перешкоди вчинені з його боку для проведення виконавчих дій державному виконавцеві. Також суду не надано доказів у підтвердження наміру боржника виїхати за межі України, його звернення до відповідних органів з цього питання.
В даному випадку невиконання виконавчих листів про стягнення боргу хоч і зачіпають законні права стягувачів, але з боку державного виконавця доказового обґрунтування необхідності тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у виїзді за межі країни не має, тому відсутня на даний період часу необхідність обмежити його у виїзді за кордон.
Державним виконавцем не надано беззаперечних доказів ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.
Таким чином, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні подання, оскільки відсутні докази на підтвердження факту ухилення боржника від виконання боргових зобов`язань.
Керуючись ст.ст. 258-261, 89, 441, 353-355 ЦПК України, суд -
У задоволенні державного виконавця Бурцевої Вікторії Вікторівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи по справі 337/3831/21 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Ю.А. Галущенко