Справа № 583/3968/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Яценко Н.Г.

за участю секретаря судового засідання Артеменко О.С.

представника заявника ОСОБА_1

представниці заінтересованої особи Терещенко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Охтирка цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Орган опіки та піклування Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

02.08.2024 представник заявника звернувся до суду із зазначеною заявою, згідно з якою просить встановити факт того, що ОСОБА_2 самостійно виховує та повністю утримує малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вимоги вмотивовані тим, що у період 2010-2020 років заявник проживав з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання вони мають дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 2020 року і по сьогоднішній день дитина проживає разом з ОСОБА_2 , який повністю забезпечує доньку, самостійно виховує її, займається розвитком здібностей дитини. Матір дитини - ОСОБА_3 вихованням дитини не займалася та не займається, оскільки не має фізичної та матеріальної можливості забезпечити дитину всім необхідним. 08.07.2024 між батьками дитини був укладений договір, за яким останні узгодили місце проживання дитини, умови та розмір її утримання матір`ю, а також умови здійснення права на особисте виховання спільної дитини. Оскільки заявник самостійно виховує дитину, він має право на відстрочку від мобілізації відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», для чого повинен надати до територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідне рішення суду, що і стало підставою звернення до суду з цією заявою.

06.08.2024 ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження у справі та призначено судове засідання з викликом учасників справи.

08.08.2024 від заінтересованої особи ОСОБА_3 надійшла письмова заява, в якій вона підтвердила, що її матеріальний стан не дає можливості утримувати, самостійно виховувати та організовувати дозвілля її доньки ОСОБА_4 . Дитина з 2020 року та по цей час знаходиться на повному утриманні батька, ОСОБА_2 та проживає з ним окремо в іншому населеному пункті, проти задоволення вимог заяви, проти задоволення заяви не заперечувала, просила справу слухати у її відсутності.

12.08.2024 від заінтересованої особи Охтирського РТЦК та СК надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що оскільки рішення у даній справі у період воєнного стану може вплинути на інтереси держави, зокрема на виконання заявником обов`язків військової служби, Охтирський РТЦК та СК заперечує, судове засідання просив проводити у відсутності представника.

Представник заявника у судовому засіданні вимоги підтримав з підстав, зазначених у заяві, та просив їх задовольнити.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні заперечила проти задоволення вимог заявника, зазначивши, що не вбачається достатніх підстав вважати, що мати дитини не приймає участі у вихованні дитини. Пояснила, що дитина зареєстрована та проживала у с. Литовка Охтирського району, де також проживала і її матір. Однак на цей час мати дитини працює у м. Охтирка, а дитина через безпекову ситуацією залишається проживати у селі, однак вона навчається у шкільному навчальному закладі, що знаходиться у м. Охтирка та у період, коли у школі зайняття проходили у форматі «офлайн», дитина проживала разом з матір`ю у місті. Крім того, згідно з характеристикою учениці ЗОШ №1 Хоменко Софії, яку надав заявник до позовної заяви, остання зарахована до закладу освіти 19.06.2023 та на той час місцем її проживання батьками зазначалася адреса: АДРЕСА_1 . Також представниця зауважила, що за умови невиконання одним із батьків своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, положеннями чинного законодавства передбачено право іншого з батьків звернутися до суду з позовом позбавлення батьківських прав, однак у дані справі такі відомості відсутні, що на її переконання свідчить про штучний характер поданої заяви.

Суд, проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення учасників справи, врахував позицію заінтересованих осіб, дослідив письмові докази та дійшов такого висновку.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 12.04.2024 Охтирським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 11 зворот).

ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , де також зареєстрована ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що вбачається з відповіді відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради від 18.07.2024 №15-13/2323 (а.с. 8 зворот).

ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується відміткою в паспорті заявника серії НОМЕР_2 та витягом з реєстру територіальної громади від 07.06.2023 (а.с. 9 зворот, 27-28).

Згідно з довідками Бакирівського старостинського округу Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 04.07.2024 №235 та від 17.07.2024 №271 ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в будинку свого батька за адресою: АДРЕСА_3 , разом з ним проживають та зареєстровані: батько ОСОБА_6 , мати ОСОБА_7 , донька ОСОБА_4 . Сестра заявника ОСОБА_8 зареєстрована за вказано адресою, але не проживає. Це також зазначено у акті обстеження житлово-побутових умов (а.с. 8, 26, 25 зворот).

Відповідно до наданої характеристики за підписами сусідів заявника, ОСОБА_2 безперервно проживає за адресою: АДРЕСА_3 зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2020 року, самостійно виховує та утримує доньку, має позитивну характеристику (а.с. 19).

У характеристиці учениці 4-В класу школи І-ІІІ ступенів №1 Охтирської міської ради Сумської області ОСОБА_4 , наданою адміністрацією цього навчального закладу, без посилання на дату, зазначено, що остання зарахована до закладу освіти 19.06.2023, проживала з батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на квартирі по винайму за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів батьків, відповідно до взаємної згоди, на даний час ОСОБА_9 проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 9).

08.07.2024 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір стосовно утримання, визначення місця проживання та визначення розміру участі матері у вихованні, а також умови здійснення права на особисте виховання спільної дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 24-25).

З довідки про доходи від 11.07.2024 №КНО-08.1.4.1/1154 вбачається, що ОСОБА_3 , яка з 11.11.2022 працює головним кредитним фахівцем групи цільового кредитування (м. Охтирка) в АТ «Перший український міжнародний банк», за період з 01.01.2024 до 30.06.2024 отримала дохід в розмірі 81265,00 грн, розмір її доходу у місяць складає в середньому 11000,00 грн. з урахуванням утриманих податків (а.с. 10).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Наведені положення обмежують суд у розгляді справ лише за зверненням особи, тобто вимогами зазначеними у заяві, зокрема, про встановлення факту.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 надано певні роз`яснення застосування закону при розгляді судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п. 1 Постанови в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Узагальнюючи наведене вбачається, що суд може встановити факт, що має юридичне значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

При зверненні із заявою заявник мотивував необхідність встановлення факту перебування у нього на утриманні та самостійного виховання дитини положеннями п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Так відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Отже наведені положення закону передбачають право відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаним, які самостійно виховують та утримують дитину за рішенням суду.

Разом з тим для встановлення заявленого факту слід звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенція про права дитини в п. 3 ст. 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України).

За змістом положень ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 14 СК України сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, що кореспондується з положеннями ч. 1 та ч. 4 ст. 15 СК України, а також визначають, невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України та ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею ст. 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Частиною 2 ст. 157 СК України закріплено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно з ч. 3 ст. 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

За положеннями ст. 170 СК України суд також може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Аналізуючи зміст наведених норм чинного законодавства у сукупності слід дійти висновку, що між батьками та дітьми існують взаємні права й обов`язки. Відмовитися від своїх сімейних обов`язків неможливо. Натомість з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються належними доказами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Загалом Сімейний кодекс виходить з того, що виховання та утримання дитини здійснюється батьками за взаємною згодою. У тому випадку, якщо права дитини порушуються одним з батьків, хто проживає окремо, то такий спір може бути вирішений судом за позовом батька з ким проживає дитина. Зокрема може бути заявлений позов про стягнення аліментів, про позбавлення батьківських прав, відібрання дитини тощо (ст. 164, 170, 181 СК України).

За час розгляду справи заявником не було подано суду доказів постановлення судових рішень, з яких можна зробити висновок, що права дитини були порушені та він вживав заходів для їх захисту. Відтак суд виходить з того, що між заявником та матір`ю існує взаємна згода щодо виховання та утримання дитини, що також підтверджується укладеним ними та посвідчений нотаріально договором від 08.07.2024.

Окрім того слід зазначати, що при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, який є тотожним з підставами обмеження прав матері. Зокрема з тим, на підставі якого матір може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Для позбавлення батьківських прав визначені відповідні процедури та підстави за загальними правилами позовного провадження.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наведених обставин вбачається та заявником не доведено, що припинилися взаємні права і обов`язки між дитиною та її матір`ю або дитина була відібрана від матері та передана заявнику.

У поданій заяві заявник зазначає, що малолітня дитина проживає разом із ним, знаходиться на його утриманні й самостійному вихованні, а матір живе в іншому місті, в якому, до речі, навчається дитина. Проте цих обставин недостатньо для встановлення заявленого факту. З огляду на те, що права між матір`ю та дитиною не припинені, то неможна стверджувати про самостійне виховання дитини лише батьком.

В силу ст. 141 СК України проживання одного з батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Ураховуючи встановлені обставини та наведені положення закону вбачається, що взаємні права матері до дитини не припинилися, а тому немає підстав стверджувати, що заявник самостійно виховує та утримує дитину.

Таким чином, сукупність досліджених доказів дає підстави дійти висновку про відсутність законних підстав для встановлення факту, про який просить заявник, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 2, 10, 11, 247, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Орган опіки та піклування Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 23.09.2024.

Заявник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання:

АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Заінтересована особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 .

Заінтересована особа: Орган опіки та піклування Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської, місцезнаходження: вул. Заводська, буд. 2, с. Чернеччина, Охтирського району, Сумської області, .

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.Г. Яценко