Справа 206/105/24
Провадження 2/206/439/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючої - судді Плінської А.В.,

при секретарі Ляшко Б.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу недійсним, який вчинено під впливом обману та стягнення грошових коштів,

встановив:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі продажу недійсним, який вчинено під впливом обману та стягнення грошових коштів. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 10 грудня 2022 року між нею та відповідачкою було укладено угоду купівлі продажу торгового кіоску «Приазовський сирзавод», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Сума угоди склала 30 000 грн., які було передано ОСОБА_2 під час укладення угоди. Остання запевняла, що є єдиною власницею кіоску. Пізніше з`явився ОСОБА_3 та повідомив, що є разом з ОСОБА_5 Передерій співвласником кіоску та згоди на продаж кіоску він не надавав та заперечує проти підприємницької діяльності позивача, а тому ОСОБА_4 не змогла користуватись торгівельним кіоском. Позивач просить визнати договір купівлі продажу торгівельного кіоску «Приазовський сирзавод», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 10 грудня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 недійсним, як такий, що укладено під впливом обману, а також позивачка просить стягнути з відповідача 30 000 грн., які вона передала згідно умов купівлі продажу.

Ухвалою від 07 березня 2024 року у справі було відкрито провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою від 7 серпня 2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги.

Відповідачка заперечила щодо задоволення позовних вимог посилаючись на те, що була одноосібною власницею кіоску та скористалась правом продажу, домовились про ціну, а ОСОБА_3 не має до кіоску жодного відношення, вона лише позичала в нього кошти в розмірі 10 000 грн., які повернула, однак розписку про це не взяла.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що придбав кіоск за 35 000 грн. самостійно. Мали намір разом з відповідачкою займатись підприємництвом, в останньої коштів не було, тож він придбав кіоск, дав ОСОБА_5 ОСОБА_6 кошти на закупівлю товару, вона ж і оформилась як приватний підприємець, однак дозволу на продаж кіоску не надавав, адже саме він заплатив за купівлю кіоску, тож це його власність.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 грудня 2022 року ОСОБА_5 ОСОБА_6 в простій письмовій формі написала, що передає право власності на торговий кіоск «Приазовський сирзавод» з входом стугеньками, козирком і обладнанням за переліком в ньому, у власність ОСОБА_4 та їй передані гроші в сумі 30 000 грн., про що сама і розписалась. Нижче підпису останньої зазначено - Я Кара, без підпису, ініціалів та тим же почерком що і весь попередній текст.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України істотне значення мають обставини щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Для визнання недійсним правочину як укладеного під впливом обману необхідно, щоб сторона була введена в оману саме щодо обставин, які мають істотне значення. До таких обставин віднесено відомості стосовно природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тобто обман має місце тоді, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою аби правочин було вчинено. Отже, обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

Усі ці обставини (наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману) повинна довести особа, яка діяла під впливом обману (позивач).

Отже, позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, тоді вважається, що наявна помилка. Має бути встановлений причинно-наслідковий зв`язок між обманом та вчиненням правочину. Тільки той обман дозволяє оспорити правочин, який вплинув на рішення сторони вчинити цей правочин.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману іншу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину відповідно до ст. 230 ЦК України.

Кожна сторона при укладенні правочину має поводити себе добросовісно, обачливо і розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію. При встановленні наявності обману суд має враховувати стандарт поведінки розумного учасника обороту, який наділений схожими характеристиками зі стороною, яку ввели в оману.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст. 638 цього ж Кодексу передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 655 ЦК України визначено, шо за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Враховуючи, що чинним ЦК України передбачено істотні умови договору для визнання договору таким, що є укладеним та той документ, який позивач називає договором купівлі-продажу від 10 грудня 2022 року таким умовам не відповідає, а це має вигляд одностороннього волевиявлення відповідачки, за таких обставин суд вважає, що договір від 10 грудня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не є укладеним, та не може бути визнаний недійсним, відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача коштів з підстав вказаних вище. При цьому позивач не позбавлений можливості звернутись з вимого щодо повернення коштів, набутих без достатніх правових підстав.

Керуючись ст. ст. 77, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд-.

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу недійсним, який вчинено під впливом обману та стягнення грошових коштів відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 10 вересня 2024 року.

Суддя: А.В. Плінська