ЄУН № 333/421/24
Провадження № 2/333/1974/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Піха Ю.Р., за участю секретаря судового засідання Гудіна І.В., розглянувши в судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ-К» до ОСОБА_1 , третя особа АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

12.01.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» звернулось до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 78 650 грн. 30 коп.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.01.2020 між ОСОБА_1 , та АТ «Креді Агріколь Банк» було укладено комплексний договір № 6/2686414, відповідно до якого відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 50208 грн., строком на 60 місяців, з 29.01.2020 року по 28.01.2025 року. Відповідачка зобов`язалася сплачувати платежі для погашення заборгованості за цим договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту. Банк відкрив відповідачці єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості № НОМЕР_1 в Банку та виконав свої обов`язки за кредитним договором належним чином. Відповідачка порушує умови кредитного договору, не здійснює повернення кредиту згідно Графіку платежів по кредиту, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальному розмірі 78 650грн. 30 коп.

05.08.2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» був укладений договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №2-2021. Згідно даного договору, 15.11.2021 року відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 6/2686414 від 29.01.2020 року.

19.11.2021 року відповідачу було направлено Повідомлення № 968 про наявність простроченої заборгованості за кредитом станом на 15.11.2021 року. Повідомлення залишилось позичальником невиконаним. 12.12.2023 року відповідачу було направлено Вимогу № 3027 про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії. Вимогу позичальник проігнорувала та її вимоги не виконала.

На дату відступлення (15.11.2021 року) заборгованість за кредитним договором становила 44858,20 грн., яка складалась з: 35610,23 грн.- строкової заборгованості за тілом кредиту, 1864,78 грн. простроченої заборгованості за тілом кредиту, 194,20 грн.- заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом, 1415,09 грн.- заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом, 1154,78 грн. заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості, 4619,12 грн.- простроченої заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості. За період з 16.11.2021 року по 12.12.2023 року було нараховано: 7922,60 грн. проценти за користування кредитом; 28869,50 грн. комісія за обслуговування кредитної заборгованості. За період з 16.11.2021 року по 12.12.2023 року боржником добровільно було сплачено 3000 грн. (12.01.2022 року 1500 грн., 27.01.2022 року 1500 грн.), які були розподілені відповідно до черговості платежів наступним чином: 3000 грн.- заборгованість за тілом кредиту. Загальна заборгованість відповідача за кредитним договором відповідно до розрахунків заборгованості по комплексному договору № 6/2686414 від 29.01.2020 року становить 78650,30 грн., яка складається з: 34475,01 грн. заборгованості за тілом кредиту, 9531,89 грн.- заборгованості за процентами за користування кредитом, 34643,40 грн. заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості, просить стягнути з відповідачки суму заборгованості за кредитним договором в сумі 78 650 грн. 30 коп, а також судовий збір.

Ухвалою суду від 15.01.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, визначено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання відзиву на позов та заяв по суті справи.

25.04.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_1 , в якому вказала, що не отримувала в 2021 році від АТ «Креді Агріколь Банк» будь-яких повідомлень про наявність простроченої заборгованості за кредитом, про відступлення Банком права вимоги новому кредитору - ТОВ «Фінансова компанія «Брайт- К». Вважає, що АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» порушено процедуру передання прав вимоги до неї за Комплексним договором № 6/2686414 від 29.01.2020 р., що виключає можливість стягнення грошових коштів на користь позивача. Відповідно до розрахунку заборгованості загальна сума боргу до стягнення становить 44858,20 грн., спростувати зазначену суму не може, оскільки не має в наявності всіх платіжних документів, вони також не додані до позовної заяви. Щодо розрахунку заборгованості станом па 12 грудня 2023 року, в якому сума нарахованих процентів за період часу з 16.11.21 по 29.11.23 склала 7922, 60 грн., а сума нарахованих комісій за цей же період 28869,50 грн. За позовною заявою заборгованість за процентами за користування кредитом складає 9531,89 грн., а заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 34643,40 грн. Отже, загальна сума до стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» збільшилася на 33792, 1 грн. Втім, виписки по рахункам надані лише за період часу з 29.01.2020 по 15.11.2021, що ставить під сумнів можливість стягнення заборгованості після 15 листопада 2021 року. Вважає, що в будь-якому випадку на користь позивача не може бути стягнено суму більшу, ніж вона складала на дату відступлення АТ «Креді Агріколь Банк» прав вимоги до неї за Комплексним договором № 6/2686414 від 29.01.2020 р., крім того в частині стягнення суми заборгованості за комісією просить відмовити, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) в якій висловлено правову позицію про те, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Як вбачається з Комплексного договору № 6/2686414 від 29.01.2020 р. (п. 1.3.2), за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,30 % від суми кредиту, зазначеної в н. 1.1. договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів, тощо. Проте, позивачем не надано жодних доказів про те, що комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості включала в себе додаткові послуги, які надавалися поза межами інформування про стан кредитної заборгованості, яку вона маю право вимагати безоплатно один раз на місяць. Крім того вважає, що до передання права вимоги» ТОВ «Фінансова компанія «Брайт-К», первісний кредитор АТ «Креді Агріколь Банк» безпідставно розподіляв (відносив) сплачені нею кошти за Комплексним договором № 6/2686414 від 29.01.2020 р. в рахунок комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, що впливає на суму строкової заборгованості. Також, відповідно до п. 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування», у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит укладеним, до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання(невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Вважає, що кредитодавець має списати всі передбачені Комплексним договором № 6/2686414 від 29.01.2020 р. платежі і має право на стягнення лише строкової кредитної заборгованості, просила суд відмовити в задоволенні позову.

06.05.2024 року до суду від представника ТОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» надійшла відповідь на відзив, до якого надав підтвердження відправлення АТ «Креді Агріколь Банк» на поштову адресу відповідача повідомлення про відступлення до ТОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» вимоги до відповідача за комплексним договором № 6/2686414 від 29.01.2020 року, яке не було отримано відповідачем виключно з власної ініціативи. Крім того відповідач сплатила на рахунок позивача два платежі в рахунок погашення заборгованості за комплексним договором 12.01.2022 року та 27.01.2022 року, що свідчить про обізнаність та відсутність заперечень відповідача щодо відступлення прав вимоги за комплексним договором на користь позивача. Відповідач шляхом підписання кредитного договору підтвердила, що умови договору їй зрозумілі, з тарифами Банку ознайомлена та згодна, вважає обставини викладені у відзиві необґрунтованими, прохає позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позов підтримує повністю, просить його задовольнити.

Відповідач та її представник, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явились, поважну причину не явки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, у визначений судом строк подали відзив.

Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 29.01.2020 між ОСОБА_1 , та АТ «Креді Агріколь Банк» було укладено комплексний договір № 6/2686414, відповідно до якого відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 50208 грн., строком на 60 місяців, з 29.01.2020 року по 28.01.2025 року.

05.08.2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» був укладений договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №2-2021. Згідно даного договору, 15.11.2021 року відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 6/2686414 від 29.01.2020 року.

19.11.2021 року відповідачу було направлено повідомлення № 968 про наявність простроченої заборгованості за кредитом станом на 15.11.2021 року.

12.12.2023 року відповідачу було направлено вимогу № 3027 про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії.

В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості станом на 15.11.2021 року, відповідно до якого загальна сума боргу становить 44858,20 грн., з них: 35610,23 строкова заборгованість, 1864,78 грн. прострочена заборгованість, 194,2 грн. нараховані відсотки, 1415,09 грн. прострочені відсотки, 4619,12 грн. комісія.

Крім того, згідно розрахунку заборгованості з 16.11.2021 року по 12.12.2023 року фактична заборгованість по кредиту складає 34475,01 грн., 7922,60 грн. нарахованих процентів, 28869,50 грн. нарахованої комісії. 12.01.2022 року та 27.01.2022 року відповідач здійснила два платежі по 1500 грн. в рахунок погашення тіла кредиту.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).

Згідно із ч. 2. ст.1050, ч. 2 ст.1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 3.1 Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № «2-2021» від 05 серпня 2021 року, укладеного між ТОВ «Фінансова-компанія «Брайт-К» та АТ «Креді Агріколь Банк», право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з дати підписання ними відповідного реєстру. Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Враховуючи вказане, суд приймає до уваги розрахунок заборгованості станом на 15.11.2021 року, на день відступлення прав вимоги за кредитним договором № 6/2686414 від 29.01.2020 року, про що свідчать і виписки по рахункам, які містяться в матеріалах справи.

Частиною 1ст. 1054 ЦК Українив встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Суд, враховуючи практику Верховного Суду України, вважає, за необідне відмовити в частині стягнення заборгованості за комісією за обслуговування крединої заборгованості та простроченої заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) висловлено правову позицію про те, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких втратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування»,

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за падання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини пертої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої етапі 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), та зазначає, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування».

Як вбачається з Комплексного договору № 6/2686414 від 29.01.2020 р. (п. 1.3.2), за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,30 % від суми кредиту, зазначеної в н. 1.1. договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів, тощо.

Проте, позивачем не надано жодних доказів про те, що комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості включала в себе додаткові послуги, які надавалися поза межами інформування про стан кредитної заборгованості, яку відповідач має право вимагати безоплатно один раз на місяць.

У відповідності до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 216 Цивільного кодексу України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Таким чином, у стягненні заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості, нарахованої обома кредиторами, необхідно відмовити.

Конституційний Суд України в рішенні від 11 липня 2013 року, у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також позицію відповідача суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки станом на дату відступлення права вимоги, 15.11.2021 року від АТ "Креді Агріколь Банк" до ТОВ "ФК "Брайт-К" строкова заборгованість за тілом кредиту відповідача становила 35610, 23 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. 12.01.2022 року та 27.01.2022 року відповідачка сплатила на користь позивача 3000 грн. Крім того, суд відмовляє у стягненні заборгованості за комісією за обслуговування крединої заборгованостіу та простроченої заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості.

Отже, стягненю підлягають 32 610, 23 грн. - строкової заборгованості за тілом кредиту, 1864, 78 грн. - простроченої заборгованості за тілом кредиту, 194, 20 грн. - заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом, 7922, 60 грн. - проценти за користування кредитом, а всього 42591, 81 грн.

З урахуванням того, що судом частково задоволена основна вимога, а також положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати на сплату судового збору пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.12,76-83,89,141,158,247,263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ-К» до ОСОБА_1 , третя особа АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» (м. Київ, вул. Магнітогорська, 1, ), заборгованість за кредитним договором № 6/2686414 від 29.01.2020 в розмірі 42 591 грн. (сорок дві тисячі п`ятсот дев`яносто одна) гривня 81 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» (м. Київ, вул. Магнітогорська, 1, ), судові витрати в сумі 1639 грн. (одна тисяча шістсот тридцять дев`ять ) гривень 76 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: Ю.Р. Піх