Справа № 161/8457/24
Провадження № 2/161/2843/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пахолюка А.М.,

при секретарі Мельник М.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів

Свій позов, враховуючи додаткові пояснення, обґрунтовує тим, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем з 18 жовтня 2014 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1578.

Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинені, шлюб існує формально.

У спільному подружньому житті у сторін народилася одна дитина - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що син є дитиною з інвалідністю, потребує постійного догляду, спеціального харчування, лікування та навчання, а відповідач не в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки, оскільки, перераховані ним суми, не є фіксованими і сплачуються ним в тому розмірі, в якому він вважає за доцільне. Зазначає, що кошти необхідні для забезпечення дитини, враховуючи інвалідність, є значно більшими, а саме спеціальне харчування, навчання та оплата доглядальниці, ліки та візити до лікаря, одяг та взуття, інші витрати на дитину, в тому числі відвідування спеціалістів та занять. Добровільно домовитися про розмір аліментів їй не вдалося.

Вважає, що для забезпечення належного рівня життя для фізичного, духовного, розумового, морального та соціального розвитку дитини, відповідач має сплачувати 10000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

З врахуванням вище викладеного, просить суд, розірвати шлюб, зареєстрований 18 жовтня 2014 року, між нею та відповідачем та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини, в твердій грошовій сумі, в розмірі 10000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та судові витрати по справі.

У відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив, відповідач вказує, що позов визнає частково, не заперечує щодо розірвання шлюбу, та погоджується сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 3000 грн., оскільки, він офіційно не працює та має на утриманні непрацездатних батьків.

Крім того, вказує, що надає кошти на утримання сина шляхом перерахунку на карту та готівкою дружині, в тому розмірі в якому має можливість та не відмовляється від його утримання. Також, зазначає, що надані позивачем докази понесених витрат на відпочинок, лікарів у зв`язку із інвалідністю сина є додатковими витратами на дитину та не входять до структури аліментів.

Ухвалою суду від 06 травня 2024 року позовну заяву позивача залишено без руху та надано строк для усунення недоліків у ній зазначених.

Ухвалою суду від 15 травня 2024 року вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позовної заяви підтримали, просили їх задовольнити. Крім того, позивач суду пояснила, що витрачає значні кошти на терапію та заняття для дитини в розмірі 16000 19000 грн., безглютенне та безлактозне харчування на 2-3 місяці коштує 100 євро, при цьому пояснила, що є фізичною особою-підприємцем, однак, працювати повний робочий день немає згоди через особливості сина та постійного догляду за ним. Разом з тим, підтвердила, що має у власності кафетерій, який здає в оренду та отримує дохід під підприємницької діяльності, орієнтовно до 10000 грн. Також, представник позивача, зазначила, що докази понесення судових витрат будуть надані у строк, визначений законом.

Представник відповідача в судовому засіданні визнала позовні вимоги позивача частково, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та запереченнях. Крім того, суду пояснила, що відповідач на даний момент офіційно не працевлаштований, отримує дохід приблизно 8000 грн. та має на утриманні матір інваліда І А групи, а тому немає змоги сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі заявленому позивачем.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 18 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1578 (а.с. 46).

В шлюбі народилася одна дитина, син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю встановлено, що проголошена Конституцією охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими.

Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, шлюб існує формально, між сторонами припинили існувати почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, а тому шлюб слід розірвати.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У спільному подружньому житті у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Судом також встановлено, що сторони проживають окремо, неповнолітня дитина ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю позивачкою ОСОБА_1 та перебуває на її частковому утриманні. Відповідач, хоча і надає матеріальну допомогу, але на думку позивача, не в достатній мірі для повного забезпечення нормальних життєвих потреб дитини, що потребує спеціального догляду у зв`язку із інвалідністю сина.

Відповідно д ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Із матеріалів справи, судом встановлено, що відповідач до травня 2024 року працював на посаді агента з нерухомості у обслуговуючому кооперативі «Житлово-будівельний комплекс Комфорт Хаус» та отримував дохід в розмірі 6500-8000 грн. та за угодою сторін був звільнений із займаної посади 16 травня 2024 року (а.с. 66-70).

Судом встановлено, що на даний час, ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований та згідно довідки до акта огляду МСЕК від 30.03.2023 року, матір відповідача ОСОБА_6 , має І А групу інвалідності та потребує постійного стороннього догляду (а.с. 63).

Разом з тим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів перебування матері на його утриманні, а відтак, такі доводи суд вважає безпідставними.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та дитини. Зокрема, із наданих відповідачем квитанцій про перерахунок коштів позивачу вбачається, що у вересні 2022 року ОСОБА_4 перерахував 30000 грн., у травні 2022 року 4000 грн. (а.с. 76).

Крім того, як вбачається із плану лікування стоматологічної клініки від 22 травня 2024 року, наданої відповідачем, ОСОБА_4 оплачував лікування стоматолога для сина в розмірі 3500 грн. (а.с. 64).

Відтак, суд вважає, що відповідач частково бере участь у фінансовому утриманні дитини та має можливість надати матеріальну допомогу дитині у розмірі більшому, ніж мінімально визначений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік».

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, суд вважає, що ОСОБА_4 спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_7 в розмірі 4000 грн., і така сума буде достатньою для забезпечення нормальних життєвий умов малолітньої дитини.

При цьому, суд не бере до уваги доводи позивача в обґрунтування розміру аліментів в розмірі 10000 грн. на дитину, у зв`язку з надмірними витратами на оздоровлення та прийоми спеціалістів у зв`язку із особливостями розвитку дитини через встановлену інвалідність, оскільки, обов`язок про утриманню дитини в рівній мірі покладається як на батька так і на матір, а зазначені витрати є додатковими витратами на дитину, стягнення яких має вирішуватись на підставі ст. 185 СК України. У даному випадку, такі позовні вимоги не являються предметом даного спору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі по 4000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а тому позов в цій частині, слід задовольнити частково.

Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, а саме, шлюб між сторонами розірвати та слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, в твердій грошовій сумі, в розмірі по 4000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання заяви про розірвання шлюбу в розмірі 1211,20 грн.

Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 28, 77, 81, 263-265, 280-284, 288, 354, 430 ЦПК України, на підставі ст.ст. 110, 111, 112, 180-184, 191 Сімейного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 18 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1578 розірвати.

Стягувати з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01 травня 2024 року.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 суму в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 16 вересня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.М. Пахолюк