Дата документу 18.09.2024 Справа № 332/774/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 332/774/24 Головуючий у І інстанції: Яцун О.С.
Провадження № 22-ц/807/1630/24 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Кухаря С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Біліченка Олега Олександровича до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 працював у період з 2003 року по 2023 рік у ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», в тому числі у шкідливих умовах. 18.07.2023 він звільнився з підприємства за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії від 01.11.2023 № 43/989, виданого ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України», йому встановлено професійні захворювання:

-хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху третього ступеня, за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

-хронічний бронхіт другого ступеня, фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмофіброз, ЛН другого ступеня.

Акт розслідування причин виникнення цих захворювань підтвердив, що професійне захворювання позивача виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» (16 років 03 місяці). Причиною виникнення отриманих позивачем професійних захворювань є наявність на його робочому місці на ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 цього Акту) та перевищення їх показників по ГДК та ГДР.

На додаток до медичних висновків, позивачу було призначено третю групу інвалідності, зазначено, що причиною інвалідності є професійні захворювання. Ступінь втрати професійної працездатності склав 50%, що підтверджує серйозні наслідки для можливості працювати.

У зв`язку з цими фактами, позивач вимагає відшкодування моральної шкоди та компенсації за фізичні та моральні страждання, які він зазнав через професійні захворювання, що виникли під час його роботи на підприємстві відповідача.

На підставі вказаного позивач просив суд стягнути з ПАТ «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 одноразово грошову суму в розмірі 50 000 грн як відшкодування завданої моральної шкоди, а також понесені позивачем судові витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2024 рокупозов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання у розмірі 50 000,00 грн та понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Стягнуто з ПАТ «Запоріжсталь» в дохід держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ПАТ «Запоріжсталь» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2024 рокуу повному обсязі та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права - Податкового кодексу України. Оскаржуваним судовим рішенням суму моральної шкоди стягнуто без її подальшого оподаткування, а отже, окрім сплати моральної шкоди, суд зобов`язав ПАТ «Запоріжсталь» додатково оплатити податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. При цьому, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» N 466-IX від 16.01.2020 (були внесені зміни до Податкового кодексу України, а саме у ст. 164 пункт 164.2 підпункту 164.2.14 пункт "а" доповнено словами: "а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Ці зміни набули чинності 23 травня 2020 року.

Також у скарзі вказано, що розмір моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції є завищеним.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Біліченка О.О. заперечує проти її доводів, просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Крім того, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Біліченка О.О. надав суду клопотання про стягнення витрат на правову допомогу з квитанцією до прибуткового ордеру, акт приймання-передачі виконаних робіт, в якому просить стягнути з ПАТ «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу, яких він зазнав під час розгляду справи в апеляційному суді, в розмірі 3 000 грн.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховував дані медичних документів про лікування позивача, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, та дійшов висновку що засадам розумності, виваженості та справедливості буде відповідати моральна шкода у розмірі 50 000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 працював у період з 2003 року по 2023 рік у ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», в тому числі у шкідливих умовах.

18.07.2023 року ОСОБА_1 звільнився з підприємства за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 10-11).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії від 01.11.2023 № 43/989, виданого ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України», ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання:

-хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху третього ступеня за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

-хронічний бронхіт другого ступеня, фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмофіброз, ЛН другого ступеня (а.с. 12).

Згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.11.2023 року (Форма П-4):

Пункт 9: Дата встановлення остаточного діагнозу за вказаними вище професійними захворюваннями 01.11.2023 року.

Пунктами 12, 17, 18 цього Акту встановлено таке:

«Хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи Позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» (16 років, 03 місяці).

Причиною виникнення отриманих позивачем професійних захворювань є наявність на його робочому місці на ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 цього Акту) та перевищення їх показників по ГДК (шум, кремнію діоксид, заліза оксид, тощо)».

В пункті 9 Інформаційної довідки про умови праці, працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання від 06.10.2023 року також зазначений: перелік (кількісна характеристика) шкідливих факторів, що мали місце під час виконання працівником технологічного процесу, фактори виробничого середовища та трудового процесу, де зазначається таблиця з переліком цих факторів, у першій колонці якої вказане «нормативне значення» (яке є гранично допустимим), а в інших колонках «фактичне значення» згідно атестацій, яке по багатьом факторам перевищує нормативне, іноді в десятки разів.

Довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААГ № 461059 від 05.02.2024 року підтверджується встановлення ОСОБА_1 третьої групи інвалідності, причина інвалідності: професійне захворювання (а.с. 31).

Зі змісту довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія 12 ААА № 125405 від 05.02.2024 слідує, що ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 складає 50 (п`ятдесят) % (а.с. 32).

Отже, внаслідок професійного захворювання позивач змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, звертатись до ряду лікарів, проходити лікування і реабілітації, у зв`язку із чим було порушено його нормальні життєві зв`язки, у зв`язку з чим він має право на відшкодування моральної шкоди.

На думку колегії суддів, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сума у 50 000 грн є достатнім, розумним та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди позивачу.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, судом першої інстанції при винесенні судового рішення суду не було враховано, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року N 466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яке набрало чинності 23 травня 2020 року, внесено зміни до п. п. 164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.

Законодавство у сфері оподаткування встановлює, що будь-який дохід, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного періоду, підлягає оподаткуванню згідно положень ст. 164 Податкового кодексу України. При цьому, п. п. 164.2.14 Податкового кодексу України має деякі винятки із загального правила, за якими не оподатковуються, зокрема, і суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Аналогічну правову позицію з цього питання викладено у постанові Верховного Суду у справі N 180/683/13-ц від 25.07.2018, за якою Верховний Суд встановив, що Податковий кодекс України визначає види отриманих фізичними особами доходів, які зараховують до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 ПКУ), і доходів, які не беруть до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст. 165 ПКУ).

При цьому Верховний Суд звернув увагу, що згідно з п. п. "а" п. п. 164.2.14 до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку належить зараховувати дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто сума, яку за рішенням суду стягують на користь платника податків для відшкодування збитків, завданих останньому внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю, оподаткуванню не підлягає.

Проте Законом № 466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України», якими підпункт "а" підпункту 164.2.14 доповнено словами "а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Зазначена норма набрала чинності з 23.05.2020 р.

За приписами статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За текстом цього підпункту поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав.

Таким чином, обмеження її розміру для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб. Саме таку категорію платників податків законом було звільнено від оподаткування стягнутих за рішенням суду сум моральної шкоди, що закріплено у вище вказаному правовому висновку ВС.

Аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04 серпня 2021 року по справі № 332/2120/20, провадження № 61-11843ск21.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи, правильно встановив обов`язок відповідачів сплатити суму заборгованості за надані послуги в солідарному порядку.

Доводів щодо незгоди із розміром стягнутої суми судових витрат на правову допомогу, понесених ОСОБА_1 в суді першої інстанції, апеляційна скарга не містить,

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду в їх оцінці.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, при вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а доводи ПАТ «Запоріжсталь» є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ПАТ «Запоріжсталь» слід залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2024 року- залишити без змін.

Подаючи відзив на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Біліченка О.О. просив стягнути на його користь витрати на правову допомогу, в обґрунтування чого надав ордер на надання правничої (правової) допомоги на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 07 лютого 2024 року, акт приймання виконаних робіт (послуг) № 2 від 24 липня 2024 року за договором про надання правової допомоги від 07 лютого 2024 року, відповідно до якого адвокат Біліченко О.О. надав, а ОСОБА_1 прийняв такі послуги у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я:

-ознайомлення/вивчення апеляційної скарги ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2024 року (фіксована оплата) 1 000 грн;

-складання відзиву на апеляційну скаргу ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2024 року (фіксована оплата) 2 000 грн.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № 2 від 24 липня 2024 року, адвокат прийняв від ОСОБА_1 оплату у розмірі 3 000 грн.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд доходить висновку про часткове задоволення клопотання, оскільки включення до складу наданих адвокатом послуг, таких як ознайомлення/вивчення апеляційної скарги не можуть бути виділені в окремі види послуг, оскільки є обов`язковою передумовою здійснення представництва та захисту інтересів клієнта у справі на стадії апеляційного провадження, а відтак входять до послуги зі складення апеляційної скарги у справі.

Разом з тим, заявник надав докази фактично понесених витрат в розмірі 2 000 грн. Вони є підтвердженими, і за наслідками апеляційного розгляду судове рішення не підлягає скасуванню по суті заявлених позовних вимог. При цьому, колегія суддів вважає, що стягнення витрат на правову допомогу в зазначеному розмірі забезпечуватиме баланс рівноваги між інтересами сторін у справі, відповідатиме принципу розумності та співмірності, визначеного як одним з основних критеріїв стягнення таких витрат.

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, відсутність заперечень ПАТ «Запоріжсталь» проти розміру витрат на правову допомогу, яких зазнав позивач під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів доходить висновку про те, що достатнім розміром відшкодування витрат на правничу допомогу є 2 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2024 року в цій справі залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на правову допомогу під час розгляду справи в апеляційному суді в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 18 вересня 2024 року.

Головуючий:

Судді: