П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/16068/23

Провадження № 22-ц/4815/123/24

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Гордійчук І.О.

Рішення суду першої інстанції ухвалено:

24 жовтня 2023 року в м. Рівне

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року в суд звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів. Мотивуючи свої вимоги, посилався на те, що 17 травня 2021 року ОСОБА_1 отримав від нього у позику грошові кошти в сумі 15 700 гривень, які 18 травня 2021 року зобов`язався повернути. В подальшому, 21 травня 2021 року, ОСОБА_1 отримав від позивача у борг ще 5 000 гривень, які зобов`язався повернути до 21 червня 2021 року. Доказом позики є відповідні розписки відповідача. Проте своїх зобов`язань за ними позичальник не виконав, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись за захистом своїх прав до суду.

З указаних мотивів просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 20 700 гривень.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 жовтня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за розпискою від 17 травня 2021 року в розмірі 15 700 гривень та заборгованість за розпискою від 21 травня 2021 в розмірі 5 000 гривень.

При ухваленні свого рішення суд виходив із того, що відповідач на час складення розписки мав у користуванні належні позивачу грошові кошти, а сторони дійшли обопільної згоди про передання грошових коштів у власність відповідача на певний час, про що надали відповідні розписки. Зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та узгодження визначених умов договірних правовідносин. Знаходження розписок у позивача, на думку суду, свідчить про невиконання позичальником своїх зобов`язань, а тому наявні підстави для стягнення боргу.

На рішення суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про те, що обставина отримання відповідачем грошових коштів від позивача не підтверджена належними доказами у справі. Зважав на те, що незважаючи на положення ст. 545 ЦК України, ОСОБА_2 оригіналів розписок від 17 травня 2021 року та 21 травня 2021 року не надав. Клопотання відповідача про огляд оригіналів боргових розписок, про що вказувалося у відзиві на позов, суд попередньої інстанції залишив без уваги. Необхідність призначення експертизи апеляційним судом умотивовувалася тим, що у матеріалах справи були відсутні оригінали розписок, тоді як відповідач заперечує факт укладення таких договорів позики шляхом їхнього підписання, а також тим, що суд попередньої інстанції не забезпечив проведення відповідної експертизи.

З огляду на це просив скасувати оскаржуване рішення та відмовити у позові.

У поданому відзиві ОСОБА_2 просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Позивач зауважував, що матеріали справи містять оригінали боргових розписок. Разом з тим відповідач у належний спосіб не спростовує факт їхнього підписання ним. Отже, проведення заявленої судової експертизи жодним чином не вплине на розгляд справи та не спростує виникнення та порушення зобов`язань.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України вказує про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналіз частини другої ст. 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Судом попередньої інстанції з`ясовано, що 17 травня 2021 року ОСОБА_1 особисто під розписку отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 15 700 гривень, які зобов`язався повернути до 18 травня 2021 року.

21 травня 2021 року ОСОБА_1 особисто під розписку отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5 000 гривень, які зобов`язався повернути до 21 червня 2021 року.

Будь-яких доказів, що отримані у позику грошові кошти повернені, відповідачем надано не було, а матеріали справи їх не містять.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування належать норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У спірних правовідносинах діє презумпція винуватості боржника (ст. 614 ЦК України), однак ним її у належний спосіб не спростовано.

З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця згідно з ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання, чи навпаки, непередання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 559/2587/19 (провадження № 61-1059св22).

Як правильно зазначив суд попередньої інстанції, факт знаходження оригіналів розписок у позикодавця свідчить про невиконання позичальником свого обов`язку щодо повернення боргу.

При цьому всупереч твердженням ОСОБА_1 в матеріалах справи наявні саме оригінали боргових розписок і цим спростовуються наведені ним обґрунтування з приводу необхідності призначення в справі експерти із застосуванням поліграфа.

Поготів, проведення заявленої експертизи не спростує факту складення позичальником спірних розписок.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тому підстав для задоволення клопотання відповідача та призначення судової експертизи об`єктивно не вбачається.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Окрім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судовий збір, що понесений заявником при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 жовтня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук