Провадження № 2/369/3442/24
РІШЕННЯ

Іменем України

20.09.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Соловюк В.І.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року Фізична особа підприємець ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 17 травня 2023 року ФОП ОСОБА_3 передала ОСОБА_2 в оплатне володіння та користування шляхом укладання Договору оренди № 17/05/23 транспортний засіб марки Mersedes-Benz, модель Vito 110cdi 2012 року випуску, жовтого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 який належить їй на праві власності, з метою особистого використання, а також сплачувати Орендодавцю плату відповідно до Додатку №1 цього договору терміном на 27 місяців. Також, між Орендодавцем та Орендарем було укладено Акт прийому передачі транспортного засобу, у якому зазначено, що ОСОБА_2 прийняв транспортний засіб марки Mersedes-Benz, модель Vito 110cdi 2012 року випуску, жовтого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Станом на 21 листопада 2023 року відповідач свої зобов`язання не виконав, орендні платежі не здійснив, а також не усунув витрати пов`язані з використанням Транспортного засобу, а його заборгованість склала 75 965 гривень 50 копійок. При подачі до суду даного позову сплачено судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за Договору оренди № 17/05/23 від 17 травня 2023 року в розмірі 75 965 гривень 50 копійок., а також понесені ним судові витрати у справі: сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 1 073 гривень 60 копійок.

У судовому засіданні представник позивача поданий позов підтримав у повному обсязі. Просив позов задолити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково. Вважає заявлений розмір вимог завищеним десь в 1,5 разів. Просив зменшити нараховану суму та задоволити позов лиш частково.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що 17 травня 2023 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір оренди №17/05/23.

За даним договором ФОП ОСОБА_3 передала ОСОБА_2 в оплатне володіння та користування шляхом укладання Договору оренди № 17/05/23 транспортний засіб марки Mersedes-Benz, модель Vito 110cdi 2012 року випуску, жовтого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 який належить Позивачу на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 3246, з метою особистого використання, а також сплачувати Орендодавцю плату відповідно до Додатку №1 цього договору терміном на 27 місяців.

Між сторонами складений графік нарахувань та сплати орендних платежів.

Також, між Орендодавцем та Орендарем було укладено Акт прийому передачі транспортного засобу, у якому зазначено, що ОСОБА_2 прийняв транспортний засіб марки Mersedes-Benz, модель Vito 110cdi 2012 року випуску, жовтого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Частинами першою, другою статті 799 ЦК України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Частина перша статті 283 ГК України, яка регулює оренду майна у сфері господарювання, визначає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. При цьому вимоги щодо нотаріального посвідчення договорів оренди у сфері господарювання не передбачено.

Визначаючи співвідношення понять фізичної особи та ФОП і їх правового статусу, необхідно зазначити таке. Людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою (частина перша статті 24 ЦК України).

За вимогами статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті (частини друга та четверта зазначеної статті).

Відповідно до статті 26 ЦК України всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Такий підхід Великої Палати Верховного Суду щодо співвідношення понять фізичної особи та ФОП і їх правового статусу є усталеним, що підтверджено, зокрема, у постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18); від 24 квітня 2018 року у справі № 303/5186/15-ц (провадження № 14-86цс18); від 15 травня 2019 року у справі № 904/10132/17 (провадження № 12-43гс19); від 21 вересня 2019 року у справі № 922/4239/16 (провадження № 12-102гс19); від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19); від 09 жовтня 2019 року у справі № 209/1721/14-ц (провадження № 14-418цс19) тощо.

У судовому засіданні відповідач підтвердив факт укладення договору та наявність заборгованості. Заперечуючи проти розміру боргу, не надав суду свого контрозрахунку, доказів на підтвердження здійснення оплат за договором або інші докази, щоб підтверджували позицію відповідача; не заявлено клопотань про витребування таких доказів, у разі складнощів в їх отриманні.

Перевіривши поданий розрахунок, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи той факт, що ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором оренди № 17/05/23 від 17 травня 2023 року не виконав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума позики в розмірі 75 965 гривень 50 копійок у межах заявлених вимог та наданих позивачем доказів.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) суму заборгованості за договором оренди № 17/05/23 від 17 травня 2023 року в розмірі 75 965,50 грн. (сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять грн. 50 коп.) та судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. (одна тисячі сімдесят три грн. 60 коп.).

Інформація про позивача:

Фізична особа підприємець ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Інформація про відповідача:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 20 вересня 2024 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ