Дата документу 18.09.2024 Справа № 314/2270/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/2270/23 Головуючий у 1 інстанції Кіяшко В.О.
Провадження № 22-ц/807/1487/24 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Гончар М.С.,

Бєлка В.Ю.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович про захист прав споживачів, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович, про захист прав споживачів, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.05.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ZPVLGA00000034, згідно якого їй був наданий кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 17800,00 дол. США, із умовами щомісячного погашення частини кредиту, сплати відсотків за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, в той же день між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Тиханською С.Я. за № 902.

У зв`язку із стрімким ростом курсу дол. США, позивач не мав можливості сплачувати кредит.

07.11.2012 на адресу позичальника та іпотекодавця надійшла письмова вимога від АТ КБ «ПриватБанк» про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором № ZPVLGA00000034 у сумі 22536,39 дол. США протягом тридцяти днів. Вказана вимога не була виконана позичальником.

Таким чином, направивши повідомлення про дострокове повернення боргу, банком було змінено строки повернення кредиту на 08.12.2012 - через 30 днів після 07.11.2012.

У 2013 році AT «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом.

19.09.2013 рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області по цивільній справі № 314/1084/13-ц, було достроково звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 .

08.12.2014 рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області по справі №314/6345/14-ц було задоволено позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» та виселено ОСОБА_1 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

19.09.2016 на адресу ОСОБА_1 надійшло повідомлення від АТ КБ «ПриватБанк» з пропозицією купівлі житлового будинку АДРЕСА_1 .

У період з 2014 року банком не вчинялися жодні дії щодо примусового виконання рішень суду, тобто банк добровільно усунувся від захисту своїх прав.

08.01.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною за заявою АТ «ПриватБанк», було вчинено виконавчий напис № 11, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки: на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPVLGA00000034 від 15.05.2007, за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна будуть задоволені вимоги АТ КБ «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів у розмірі: заборгованість за кредитом 14812,60 дол. США, заборгованість за відсотками - 29153,99 дол. США, комісія -3041,29 дол. США, пеня -72106,00 дол. США, а всього: 119113,88 дол. США.

01.11.2021 приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула А.М. на підставі виконавчого напису № 11 від 08.01.2019 відкрив виконавче провадження №67327290.

З наявністю заборгованості, з її розміром визначеному у виконавчому написі позивач категорично не згоден, вважає, що виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису заборгованість за кредитним договором не була безспірною, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, банком нараховано проценти за кредитним договором після пред`явлення позичальнику вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, на що відповідач не мав права, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.

У зв`язку з наведеним, позивач вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням діючого законодавства України, а тому є таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим, звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 травня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Визнано виконавчий напис № 11 вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Миколаївною від 08 січня 2019 року таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витратипо сплатісудового зборуза поданняпозову досуду урозмірі 1073 гривні 60 копійок.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 гривень 00 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду АТ «КБ «Приват Банк» подало апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з відповідача витрати на правничу допомогу.

30.07.2024 року від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, представників не направили, причини суду не повідомили.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, зі змісту вказаної норми права вбачається, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

З огляду на вказане та враховуючи баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович, про захист прав споживачів, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 травня 2024 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 11 вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Миколаївною від 08 січня 2019 року.

Здійснено розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції враховуючи категорію спору та зважаючи на обсяг наданих адвокатських послуг, дійшов висновку, що співмірною є компенсація витрат відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З 15 грудня 2017 року ЦПК України запроваджено нові правила компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

1. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

2. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

3. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.3 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи,

зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин четвертої, п`ятої та дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами четвертою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, згідно з статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката надано копії наступних документів: договір від 08.11.2021 року про надання правової (правничої) допомоги; додатковий договір від 0811.2021 року до договору про надання правової допомоги від 08.11.2021 року; акт від 08.11.2021 року про надані послуги; рахунок від 08.11.2021 року, а також ордер на надання правничої допомоги.

На виконання Договору сторони підписали акт від 08.11.2021 в якому зазначено, що вартість отриманих послуг (виконаної адвокатом роботи) становить 4 000 грн., гонорар успіху адвоката складає 1% від суми, зазначеної у виконавчому написі та дорівнює еквіваленту 1 191,13 дол. США грн.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат, судом першої інстанції вірно враховано правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, за якими суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

З огляду на зазначене, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Судом першої інстанції вірно враховано, що позовні вимоги позивача визнано ґрунтовними та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, при визначенні розміру відшкодування, суд керувався принципами справедливості, пропорційності і відповідності конкретним обставинам справи, які встановлені судом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що співмірною є компенсація витрат відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Підстав для скасування в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 травня 2024 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

В іншій частині рішення не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 вересня 2024 року.

Головуючий

Судді: