Справа № 344/420/24
Провадження № 2/352/598/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Заочне

18 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Івасів В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог.

09.01.2024 року представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач 17.04.2023 року отримала від позивача у борг 9500 доларів США та 3100 євро на строк до 15.06.2023 року. На підтвердження своїх зобов`язань відповідач надав позивачу власноруч складену розписку від 12.05.2023 року. У липні 2023 року відповідач повернула позивачу 3100 євро. Між сторонами 09.08.2023 року було укладено мирову угоду за договором позики, відповідно до умов якої ОСОБА_3 здійснює виплату заборгованості у сумі 9500 доларів США ОСОБА_2 у розстрочку в певні терміни. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення суми боргу не виконала, тому заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача залишилася 9500 доларів США, які станом на день звернення до суду за офіційним курсом НБУ становить 361 000 грн, яку і просить стягнути позивач, а також просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правнику допомогу в сумі 20000 грн.

ІІ. Стислий виклад позиції учасників справи.

Позивач у попередньому судовому засіданні просив позов задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилась, про дату та час судового засідання повідомлялась належним чином. Шляхом надіслання електронною поштою подала клопотання про відкладення розгляду справи, причиною своєї неявки в судове засідання зазначила проходження планового обстеження у лікаря. Однак, заява, надіслана на електронну адресу суду відповідачем, не скріплена електронним цифровим підписом, що підтверджується відміткою працівника канцелярії «без ЕЦП».

Частиною першою, другою статті 6, частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14, 16 пункту 1 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, електронний документ - це оригінал електронного документу з обов`язковими реквізитами, що надають йому юридичної сили, в тому числі з електронним цифровим підписом автора.

Електронний цифровий підпис - це електронний цифровий підпис в форматі, що забезпечує можливість встановлення дійсності підпису у довгостроковому періоді (після закінчення строку чинності сертифіката), визначеному відповідно до вимог законодавства. ЕЦП використовується в АСДС для підписання та погодження (візування) інформаційних ресурсів в цілому або фіксування певних дій з ними (внесення зауважень, пропозицій, погодження частини тексту тощо).

Вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення передбачені ст.183 ЦПК України, відповідно до ч.2 якої письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Взявши до уваги те, що заява, надіслана на електронну пошту суду 18.09.2024 року від ОСОБА_3 не підписана електронним цифровим підписом, тому суд протокольною ухвалою постановив повернути заявнику таку заяву без розгляду, що відповідає ч.4 ст. 183 ЦПК України.

Враховуючи строки розгляду даної справи і поведінку відповідача, яка повторно не з`явилася в судові засідання, суд визнав причину її неявки не поважною і розглянув справу за її відсутності.

ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.

10.01.2024 року ухвалою судді Івано-Франківського міського суду відкрито провадження в даній справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 30.05.2024 року постановлено цивільну справу за вказаним позовом передати на розгляд за підсудністю до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області.

19.06.2024 року цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості надійшла до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області.

Ухвалою судді від 24.06.2024 року прийнято до розгляду справу за даним позовом та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою судді 16.07.2024 року постановлено підготовче провадження закрити, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що у відповідності до розписки від 17.05.2023 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 отримала у борг в ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 9500 доларів США та 3100 євро та зобов`язалася повернути їх у строк до 15.06.2023 року (а.с.6).

Згідно мирової угоди, яка міститься у матеріалах справи від 09.08.2023 року, укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які є сторонами договору позики від 17.05.2023 року зазначається, що на день укладення цієї угоди за ОСОБА_3 існує заборгованість в сумі 9500 доларів США, що станом на 09.08.2023 року за курсом НБУ еквівалентно 337 820 грн. З метою повного та остаточного врегулювання спору сторони домовились, що заявлені вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольняються шляхом передання нею грошових коштів у сумі 9500 доларів США до 09.12.2023 року шляхом розстрочення в такі терміни: 2000 доларів США- до 09.09.2023року, 2500 доларів США до 09.10.2023 року, 2500 доларів США до 09.11.2023 року, 2500 доларів США до 09.12.2023 року.

П.5 мирової угоди передбачено, що ОСОБА_2 , зобов`язується до 10.08.2023 року звернутися до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області з письмовою заявою про закриття кримінального провадження №10002007 в зв`язку з укладенням з ОСОБА_3 мирової угоди про повернення позичених нею коштів та відсутністю у зв`язку з цим будь-яких претензій майнового чи немайнового характеру до ОСОБА_3 в рамках вказаного кримінального провадження.

V. Мотиви з яких виходить суд та норми права.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

При укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови таких договору, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеним та підлягає до виконання. Відповідно до договору позики від 17.05.2023 року позивач виконав зобов`язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов`язання позичальника в повному розмірі виконані не були.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки та у розмірі, яка визначена договором позики.

VІ. Висновки суду.

Розглянувши матеріали цивільної справи, заслухавши думку сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Так, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також зважаючи на те, що відповідач повернув 3100 євро позивачу, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики (розпискою) від 17.05.2023 року підлягають до задоволення.

Так, як вбачається з інформації курсів валют НБУ станом на дату подання позовної заяви до суду, курс долара США станом на 09.01.2024 року становив 38,192 грн, отже сума заборгованості за договором позики становить 362 824 грн (9500*38,192), однак, суд вважає, що в межах розміру заявлених позовних вимогз відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 361 000 грн.

VІІ. Судові витрати.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 610 грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача суд зазначає наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що очікує понести 20 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу в рамках договору №10/07-2023 від 20.06.2023 року про надання правової допомоги, які і заявив до стягнення з відповідача.

На підтвердження понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги позивач надав такі докази:

договір та ордер про надання правової допомоги №81/23 від 20.06.2023 року між адвокатським об`єднанням «Вайсмен» та позивачем ОСОБА_2 (а.с.83-84, 88);

додаткову угоду від 27.08.2024 року до договору про надання правової допомоги №81/23 від 20.06.2023 року між адвокатським об`єднанням «Вайсмен» та позивачем ОСОБА_2 (а.с.86);

свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Римарука Ю.І. 632, виданого 08.02.2008 року (а.с.87);

акт щодо надання юридичних послуг по договору №81/23 від 20.06.2023 року, згідно якого перелік наданих юридичних послуг в загальному складає 20 000 грн (а.с.85).

Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

В частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

З огляду на це, суд вважає заявлений представником позивача до стягнення з відповідача розмір витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи, є обґрунтованим, оскільки він підтверджений належними доказами, та пропорційним до предмета спору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 626, 629, 1046, 1047, 1050 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 13, 81, 82, 141, 280, 352, 354 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 361000 (триста шістдесят одну тисячу) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3610 (три тисячі шістсот десять) грн сплаченого ним судового збору та 20 000 (двадцять тисяч) грн витрат на правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2

Рішення складене в повному обсязі 20.09.2024 року.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Гриньків Д.В.