ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7824/24 Справа № 185/196/24 Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С.Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Богданівської сільської ради на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Богданівської сільської ради, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання права на земельну частку (пай), -

в с т а н о в и л а:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Богданівської сільської ради, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання права на земельну частку (пай), мотивуючи його тим, що з 24 вересня 1989 року був прийнятий у члени колгоспу «ім.XIX з`їзду партії», що був розташований у с.Нова Русь Павлоградського району Дніпропетровської області. 20 жовтня 1997 року він вдруге влаштувався на роботу до КП «Нива». 31 березня 2000 року, у зв`язку з реорганізацією КП «Нива», переведений до ТОВ «Нива», звідки він звільнився 18 липня 2005 року.

Зазначав, що 03 серпня 1995 року Новоруською сільською радою народних депутатів Павлоградського району Дніпропетровської області було передано КСП «Нива» у колективну власність земельну ділянку площею 6 240,7 га для сільськогосподарського використання, відповідно до державного акта на право колективної власності на землю, серія ДП від 03 серпня 1995 року, з метою подальшого її паювання між членами колективного сільськогосподарського підприємства.

Вказував, що як йому стало відомо з довідки ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області Управління надання адміністративних послуг за №610/299-23 від 24 лютого 2023 року, він, згідно додатку №1 до Державного акта на право колективної власності на землю, виданого КСП «Нива», серії ДП, який зареєстрований 03 серпня 1995 року за №11, має право на земельну частку (пай), а саме, у списку громадян - членів КСП «Нива» значиться у списках за №178. Згідно книги реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП «Нива» Павлоградського району Дніпропетровської області він у списках не значиться та відповідно сертифікат на земельний пай не отримував.

Посилаючись на те, що 18 вересня 2023 року він звернувся з заявою до Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області щодо надання можливості реалізувати його законне право на отримання земельної частки (паю) та 20 вересня 2023 року ним отримано відповідь за №2-14/1519 від Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, у якій відмовлено в реалізації його законного права на отримання земельної частки (паю) та рекомендовано звернутись до суду, просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 9,36 умовних кадастрових гектар, розташовану на території Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області із земель колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Нива» с.Нова Русь Павлоградського району Дніпропетровської області.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

В апеляційній скарзі Павлоградська окружна прокуратура Дніпропетровської області, діючи в інтересах держави в особі Богданівської сільської радим, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем не доведено у повному обсязі належними та допустимими доказами заявлених позовних вимог. Наголошують на тому, що земельна ділянка у колективну власність була отримана 03 серпня 1995 року, але позивач на то час звільнився з членів КСП. Визнання судовим рішенням права на земельну частку (пай) за позивачем, який відсутній в списку членів КСП, яким виділені земельні паї, а також з багаторічним пропуском строку позовної давності, є незаконним та порушує встановлений законодавством порядок. Право на пай безпідставно визнано за позивачем та порушує майнові інтереси держави.

Відзив на апеляційну скаргу надано не було.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 з 24 вересня 1989 року працював у колгоспі «ім.XIX з`їзду партії», у 1994 році колгосп «ім.XIX з`їзду партії» було перейменовано на КП «Нива», у якому він працював до 30 червня 1995 року.

20 жовтня 1997 року позивач був прийнятий на роботу в КП «Нива», а потім був переведений до ООО «Нива» та працював там до 18 липня 2005 року.

08 червня 1995 року рішенням Новоруської сільської ради народних депутатів Павлоградського району Дніпропетровської області було передано колективному сільськогосподарському підприємству «Нива» у колективну власність земельну ділянку площею 6 240,7 га для сільськогосподарського використання, що підтверджується державним актом на право колективної власності на землю, серія ДП, від 03 серпня 1995 року.

Відповідно до списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариству, позивач - ОСОБА_1 значиться під номером 178.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню. Оскільки право особи на земельну частку (пай) як члена КСП виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має на земельну частку (пай) це право є непорушним.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини дев`ятої статті 5 ЗК України (в редакції 1990 року) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

За частинами шостою, сьомою статті 6 ЗК України (в редакції 1990 року) при обчислені розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів, враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (в редакції 1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Відповідно до частини другої статті 23 ЗК України (в редакції 1990 року) державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству,сільсько-господарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ Президента України №720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України №720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства,сільськогосподарського кооперативу,сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 лютого 2021 року у справі №635/2831/17 (провадження №61-19827св19) за загальним правилом особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством такого акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта направо колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Тобто насамперед право на земельну частку (пай) виникає з моменту видачі акта на право колективної власності на землю у членів колективного сільськогосподарського підприємства,сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, зазначених у списку, що додається до державного акта.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 24 вересня 1989 року працював у колгоспі «ім.XIX з`їзду партії», у 1994 році колгосп «ім.XIX з`їзду партії» було перейменовано на КП «Нива».

08 червня 1995 року рішенням Новоруської сільської ради народних депутатів Павлоградського району Дніпропетровської області було передано КСП «Нива» у колективну власність земельну ділянку площею 6 240,7 га для сільськогосподарського використання, що підтверджується державним актом на право колективної власності на землю, серія ДП, від 03 серпня 1995 року (а.с.37-38).

20 жовтня 1997 року позивач був прийнятий на роботу в КП «Нива», а потім був переведений до ООО «Нива» та працював там до 18 липня 2005 року.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Колегія суддів наголошує на тому, що позивач ОСОБА_1 на момент видачі КСП «Нива» державного акта на право колективної власності на землю від 03 серпня 1995 року не був його членом та не працював у КСП «Нива

Згідно протоколу засідання зборів КСП «Нива» від 21 червня 1995 року ОСОБА_1 звільнено із членів КСП «Нива». Записом у трудовій книжці підтверджено, що 30 червня 1995 року ОСОБА_1 звільнений з членів КСП Нива за власним бажанням (а.с.19,115-116 зворот).

Тобто факт його членства позивача у КСП «Нива» на день видачі державним Актом на право колективної власності на землю спростовується матеріалами справи.

Таким чином доводи апеляційної скарги в частині недоведеності заявленого позову приймаються до уваги.

Посилання апеляційної скарги в частині того, що право позивача не підлягає захисту у зв`язку із пропуском строку позовної давності до уваги не приймаються з огляду на те, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними (постанова ВП ВС від 04 грудня 2018 року справу №910/18560/16(12-143гс18)).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Зважаючи на результат розгляду справи, в порядку ч.13 ч.141 ЦПК України з позивача на користь Дніпропетровської обласної прокуратури підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 288,32 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючисьст.ст.367,374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Богданівської сільської ради задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Богданівської сільської ради, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (ЄРПОУ 02909938) судовий збір у розмірі 1 190,88 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.О.Макаров