Справа №949/1368/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2024 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Тарасюк А.М.,

при секретарі судових засідань Пінчук О.М.,

за участю:

представника відповідача - адвоката Богельського І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубровиця у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить стягувати з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги мотивує тим, що 11 травня 2007 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 29 червня 2022 року розірвано.

Від даного шлюбу вони мають четверо дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 18 грудня 2023 року стягнуто аліменти з відповідача на її користь на утримання дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Проте стягнутих з відповідача коштів не вистачає на утримання дітей. Крім того, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів.

Водночас, їхня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою з інвалідністю з дитинства, а тому постійно потребує додаткових витрат на лікування. Від народження їхній доньці ОСОБА_7 встановлено діагноз: вроджена вада серця: ВАП, відносна недостатність мітрального клапана і недостатність клапана легеневої артерії, помірна легенева гіпертензія. ХССН І ст. Вказане захворювання має серйозний характер з тяжкими наслідками для здоров`я. У зв`язку із зазначеним діагнозом, дитина потребує дієтичного харчування, посиленого догляду, нагляду лікарів, періодичних реабілітаційних заходів та обмежень.

29 травня 2013 року дитині було проведено операцію. Згодом після операції, в період з 17 червня 2013 року по 25 червня 2013 року дитина знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні педіатрії №2 з діагнозом: ВВС - ВАП, стан післяопераційного лікування в 2013 р., відносна НМК і недостатність КЛА, помірна легенева гіпертензія, ХСНН І ст. Дифузний зоб І ст. деноїдні вегетації ІІ ст. Цереброастенічний синдром. Логоневроз.

З того часу, щороку вони змушені постійно проходити обстеження в лікарів КЗ "Рівненська обласна дитяча лікарня" Рівненської обласної ради, перебувати на лікуванні для підтримання задовільного стану здоров`я дитини. Лікування постійно потребує великих витрат на ліки, обстеження, консультації у лікарів та відвідування лікувально-профілактичних закладів.

Окрім зазначеного, щороку вони відвідують Національний інститут серцево-судинної хірургії іменіМ.М. Амосова НАМН України, який розташований в м Києві. Відповідно, вона постійно несе витрати на дорогу, перебування дитини в лікарні та лікування.

На сьогодні діагноз доньки ОСОБА_7 залишається незмінним: ВВС: стан після закриття відкритої артеріальної протоки у 2013 році. Пролапс мітрального клапана з невеликою недостатністю, помірна трикуспідальна недостатність. Аневризма міжпересердної перегородки з проривом. Застійна серцева недостатність. ХСН І ст.

У зв`язку із встановленим діагнозом, їхня донька відноситься до категорії часто хворіючих дітей, через що потребує необхідного лікування під час загострень.

Крім забезпечення першочергових потреб: обстеження, консультації лікарів і т.д. для підтримки стану здоров`я доньки витрачаються значні кошти на ліки. Ці ліки потрібні безперервно, оскільки стан здоров`я дитини не дозволяє можливості припинення лікування.

Підсумовуючи вказане, позивач зазначає, що з моменту розірвання шлюбу з відповідачем, він повністю припинив брати участь у вихованні та утриманні дитини. Всі витрати на лікування дитини покладаються лише на неї.

Однак, вона не в змозі самостійно утримувати хвору дитину, оскільки на її утриманні знаходиться ще троє неповнолітніх дітей, а аліментів, які сплачує відповідач, недостатньо для забезпечення їх всім необхідним.

Відповідач працездатний, його стан здоров`я дозволяє працювати, отже він спроможний сплачувати належні додаткові витрати на утримання дитини.

Враховуючи, що батьки повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, вважає про необхідність стягнення додаткових витрат на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив за змістом якого з позовними вимогами він не згоден, оскільки вважає їх необґрунтованими та такими, що не в повній мірі відповідають вимогам законодавства. Зокрема вказує на те, що посилання позивача на період з 2013 по 2022 роки до моменту розірвання шлюбу є недоречним і не може бути підставою для підтвердження доводів вказаних у позовній заяві, оскільки лікування дитини в зазначений період проводилося в період перебування в шлюбі з позивачкою. Тому позивачка не може стверджувати, що на той момент він не брав участь у лікуванні дитини.

Разом з тим, на підтвердження своїх вимог за період з 2023 року по дату звернення до суду позивачкою надано три виписки з медичної картки стаціонарного хворого з додатками яким підтверджує лікування дочки за періоди з 06 лютого 2023 року по 10 лютого 2023 року, з 02 червня 2023 року по 07 червня 2023 року та з 03 червня 2024 року по 07 червня 2024 року.

Поряд з іншим, позивачка стверджує, що у зв`язку із зазначеним діагнозом, дитина потребує дієтичного харчування. Проте, основним обліковим документом є листок лікарських призначень, що призначається для реєстрації режиму перебування хворого в стаціонарі, призначеного йому дієтичного харчування методів обстеження, медикаментозного лікування, фізіотерапевтичних та психотерапевтичних процедур, який заповнюється лікуючим лікарем у день госпіталізації хворого в стаціонар з унесенням необхідних корективів протягом лікування хворого. Тому саме листок лікарських призначень є належним та допустимим доказом, який би підтверджував лікування дочки призначеного їй дієтичного харчування, методів обстеження, медикаментозного лікування, фізіотерапевтичних та психотерапевтичних процедур тощо.

Отже, подані позивачкою виписки не є належним та допустимим доказом, оскільки не містять інформації про потребу в спеціальному харчуванні.

Крім того, відповідач зауважує, що з огляду на фіскальні чеки, які було долучено до позовної заяви позивачкою, можна стверджувати, що в переважності були придбані препарати при сезонних застудних захворюваннях, тобто відсутнє лікарське призначення на дані медичні препарати, а також придбані препарати не пов`язані з лікуванням дитини встановленого діагнозу.

Позивачкою не було подано жодного доказу на понесення додаткових витрат під час лікування дитини в медичних закладах. До того ж, в долучених фіскальних чеках відсутня інформація, що такі медичні препарати були придбані позивачкою, так як відсутні будь-які реквізити, які дали б змогу ідентифікувати особу, якою оплачувались медичні препарати, тобто відсутні докази понесення цих витрат саме позивачем.

При цьому, усі медичні висновки та виписки з медичної карти стаціонарного хворого вказують на певний діагноз та рекомендоване лікування для дитини, і жодного доказу на призначення тих препаратів, які купувала позивачка не додано, як і не додано належних та допустимих доказів про понесення додаткових витрат на лікування дитини в КЗ "Рівненська обласна дитяча лікарня" Рівненської міської ради.

Крім того, зазначені фіскальні чеки подані лише за 2024 рік. З червня 2022 року по березень 2024 року позивачка не надала доказів про понесення додаткових витрат, що у свою чергу, піддає сумніву у потребі призначення щомісячних додаткових витрат на суму 2500 грн.

Також відповідач вказує, що позивачка вказує, що захворювання дитини пов`язане з Чорнобильською катастрофою. Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого №5237, у дитини мають місце покази для надання соціальної допомоги як дитині з інвалідністю, згідно наказу МОЗ України №454/471/516 від 08 листопада 2001 року, розділ 12, пункт 1.34, код Q25.0.

Таким чином, можна вважати, що позивачка, крім сплачуваних аліментів, отримує державну соціальну допомогу відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", яка повинна спрямовуватися виключно в інтересах дитини.

У зв`язку з наведеними доводами, відповідач просить відмовити у стягненні додаткових витрат на утримання дитини.

Позивач надала відповідь на відзив, за яким просить задоволити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначила, що з доводами відповідача, наведеними у відзиві та правовою оцінкою обставин викладених у ньому не погоджується. При цьому зазначила, що посилання на період з 2013 по 2022 роки зроблено не з метою стягнути додаткові витрати з відповідача за ці періоди, а з метою довести, що дитина дійсно має серйозні проблеми зі здоров`ям із самого народження та кожного року потребує лікування та постійного нагляду лікарів.

Разом з тим вказує, що державної соціальної допомоги, яку вона отримує на дитину, недостатньо навіть на придбання для неї ліків, не враховуючи обстеження, консультації лікарів та харчування, які необхідні дитині для підтримання нормального стану її здоров`я.

Кошти, які сплачує відповідач на утримання чотирьох дітей витрачаються виключно на їхні потреби, однак цих коштів недостатньо, так як троє дітей навчаються в школі, відповідно постійно потребують додаткових коштів на шкільне приладдя, одяг, взуття, проїзд у транспорті, заняття в гуртках. Окрім цього, відповідач не постійно сплачує кошти та має заборгованість по оплаті аліментів.

Позивачка зауважує, що брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. при визначені розміру стягнення з одного з батьків. суд відносить частину витрат на іншого. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Тому, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, вважає необхідністю стягнення додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена. Проте, до початку розгляду справи, через канцелярію суду, подала заяву за змістом якої просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача - адвокат Богельський І.В. позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити з підстав вказаних у відзиві на позов.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 СК України, Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували з 11 травня 2007 року у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 29 червня 2022 року було розірвано (а.с. 10).

Від даного шлюбу вони мають четверо дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується копіями свідоцтв про народження НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 (а.с. 11, 12, 13, 14).

Згідно довідки про склад сім`ї №2-702 від 28 червня 2024 року, виданої Дубровицькою міською радою (а.с. 19) діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстровані разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 18 грудня 2023 року стягнуто аліменти з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на утримання дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 вересня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 15-16).

На підставі вказаного рішення суду, 22 січня 2024 року Дубровицьким районним судом Рівненської області видано виконавчий лист, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с. 17).

Відповідно до довідки старшого державного виконавця ОСОБА_8 по розрахунку розміру аліментів (а.с. 18), відповідач ОСОБА_2 має заборгованість по аліментах, сукупний розмір якої на кінець 2023 року становила 24508 грн. та станом на червень 2024 року - 2812 грн.

Як вбачається із акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи №580 від 28 червня 2024 року складеного уповноваженою на те комісією Центру надання адміністративних послуг Дубровицької міської ради (а.с. 20), ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із доньками ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та синами ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . ОСОБА_1 самостійно здійснює виховання неповнолітніх дітей та повністю забезпечує їх матеріальне утримання. Колишній чоловік ОСОБА_2 не зареєстрований за вищевказаною адресою та не проживає. Участі у вихованні дітей не приймає, але сплачує встановлені рішенням суду аліменти на дітей. Донька ОСОБА_7 є особою з інвалідністю з дитинства. а тому потребує значних коштів на лікування.

Згідно медичної виписки, виданої відділенням хірургічного лікування вад серця у новонароджених та дітей молодшого віку Національного інституту серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова АМН України (а.с. 24) ОСОБА_3 29 травня 2013 року проведено операцію із закриття відкритого артеріального протоку у зв`язку із діагнозом вроджений порок серця, відкритий артеріальний проток.

Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини від 20листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Варто зважати, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини.

Так, аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Проте, в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Частина 2 ст. 185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

При цьому, розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат.

Саме прерогатива суду вирішувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

До того ж, визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

З аналізу вищевказаних норм законодавства слідує, що додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

У пункті 18 вищезазначеної постанови зазначено, що передбачені ст.185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрат є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами.

Верховний Суд у справі №520/12681/17 зазначив, що розмір додаткових витрат на дитину має бути обґрунтованим відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17 та постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №520/12681/17.

Отже, на підтвердження наявності особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, позивачем надано документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини, зокрема наявність хвороби, яка є триваючою, і як наслідок, встановлення інвалідності, та які свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Так, згідно медичних висновків №154 від 17 серпня 2013 року та №1428 від 24 червня 2023 року (а.с.27, 70) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено діагноз: вроджена вада серця: ВАП, відносна недостатність мітрального клапана і недостатність клапана легеневої артерії, помірна легенева гіпертензія. ХССН І ст. Дане захворювання (паталогічний стан) відповідає Розділу ХУІ наказу №454/471/516 МОЗ України від 08 листопада 2001 року пункту 1 підпункту 1.23. Наслідком цього захворювання, яке привело до тяжкої дезадаптації дитини, що вимагає тривалого лікування і стороннього догляду є інвалідність з дитинства.

Як вбачається з доданих позивачем епікризів, консультативних висновків, протоколів обстежень, виписок з медичної карти стаціонарного хворого, результатів досліджень, проведених ЕКГ, УЗД, починаючи з 2013 року по 2024 рік (а.с. 25-74. 83-84) дитина ОСОБА_3 планово та позапланово перебувала на стаціонарному лікуванні, проходила різного роду обстеження, огляди, де, відповідно, їй призначається лікування та надаються рекомендації, в тому числі і дієтичне харчування.

До того ж, як вбачається з довідки КНП "Дубровицький центр первинної медико-санітарної допомоги" Дубровицької міської ради №132 від 22 липня 2024 року (а.с. 75) ОСОБА_3 має статус дитини з особливими потребами з 2014 року. Постійно отримує необхідне лікування у зв`язку з основним діагнозом. Відноситься до категорії часто хворіючих дітей. через що потребує необхідного лікування під час загострень.

Варто спинитися на тому, що часто хворіюча дитина це особливий медичний термін, який використовується педіатрами відносно дітей, у яких у зв`язку із наявними захворюваннями, імунна система не може повноцінно виробляти інтерферон, який володіє противірусними властивостями та боротися з вірусами. Часто хворіючі діти знаходяться на обліку і за ними встановлюється більш пильний контроль.

Категорія "часто і тривало хворіюча дитина" вносить деякі корективи в спосіб життя дитини, оскільки виникають ризики виникнення різних ускладнень після хвороб, що вимагає своєчасного і якісного лікування, а також постійної профілактики вірусних респіраторних хвороб, найголовнішим завданням якої є зміцнення імунітету дитини. У такому випадку, крім іншого, є забезпечення дитині збалансованого і раціонального харчування, прийом спеціальних лікарських препаратів, що допомагають зміцнити імунітет і тим самим підвищити опірність організму до вірусів.

Підтвердженням того, що дитина часто хворіє є наявні у матеріалах справи копії квитанцій про купівлю медичних препаратів, призначення яких пов`язується з лікуванням вірусних захворювань (а.с. 76-81).

Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на медичні обстеження та лікування їх спільної з відповідачем доньки, чим і обґрунтовує свої позовні вимоги, як вбачається з наданих нею підтверджень додаткових витрат.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину є такими, що підтверджені належними доказами, у зв`язку чим підлягають задоволенню в розмірі вказаному у позовних вимогах, що становить 2500 грн.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що "СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення".

На думку суду, однією із відмінностей додаткових витрат від аліментів є їх передбачуваність. Тобто при зверненні до суду позивач має довести розмір коштів витрачених або тих, які будуть витрачені періодично і їх зв`язок із існуванням особливих обставин, як позитивних (наприклад розвиток здібностей), так і негативних (витрати, пов`язані із станом здоров`я дитини).

Отже відповідно до наданих доказів у справі позивачем доведено суду, що нею витрачаються додаткові витрати на дитину зокрема на лікування у профільного лікаря по основному діагнозу, а також на лікування захворювань, які виникають у зв`язку із ослабленим імунітетом у дитини.

Враховуючи наведене позов підлягає задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача додаткові витрати на дитину в розмірі по 2500 грн. щомісячно.

Водночас, суд звертає увагу на те, що вимоги ст. 191 та 430 ЦПК України, у відповідності до яких законодавець дозволяє негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць та присудження платежів за рішенням суду саме від дня пред`явлення позову, мають стосунок лише щодо вимог про стягнення аліментів. а тому не можуть бути застосовані до вимоги про стягнення додаткових витрат.

За приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів наявності обставин для звільнення відповідача від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дитину чи зменшення розміру його участі у додаткових витратах на дитину стороною відповідача суду надано не було.

Посилання сторони відповідача на те, що позивачем надано недостатньо медичних виписок, а також, що додані квитанції про купівлю медичних препаратів, які не пов`язані з лікуванням основного діагнозу, а є противірусними, суд вважає таким, що не заслуговують на увагу зважаючи на вищевикладене.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про оплату додаткових витрат на дитину.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивач не сплачувала судовий збір при подачі вказаного позову, суд при ухваленні рішення відповідно до ст. 141 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в дохід держави у розмірі, визначеному на день подачі позову.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 23, 76-78, 81, 89, 141, 265, 352, 354, 355 ЦПК України суд -,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_12 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задоволити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень) щомісячно, починаючи з дня набрання даного рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) на користь держави в особі Державної судової адміністрації України:

отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106;

код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783;

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

рахунок отримувача: UA0026001;

код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 20 вересня 2024 року.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду: Тарасюк А.М.