Справа № 128/4209/23
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

19 вересня 2024 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді - Саєнко О.Б., при секретарі Кривонос Д.О.,

без участі сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниця цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за участі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчого комітету Вінницької міської ради,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Мунтян Є.В. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з вищевказаною позовною заявою, яку обґрунтував тим, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 ( далі - позивач) та громадянин ОСОБА_3 (далі - відповідач), 18 серпня 2011 року зареєстрували шлюб у Шевченківському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 880.

Вказує, що від шлюбу у сторін народилась донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, через те, що між сторонами виникали непорозуміння та суперечки, в 2016 році відповідач покинув позивача з дитиною та виїхав за межі України до країни Кувейт, громадянином якої він є.

Зазначає, що заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 04.08.2020 шлюб між сторонами був розірваний.

Також, представник вказує, що фактично з 2016 року відповідач не приймає участь у вихованні та утриманні доньки, не допомагає позивачу в цьому, позивач самостійно піклується про доньку та забезпечує її життя. Відповідач не телефонує позивачу та не цікавиться дитиною, а також відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, здобуття нею повної загальної середньої освіти, її утримання.

Тому просить суд позбавити громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06.09.2024 позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Мунтян Є.В. до судового засідання не з`явилися, попередньо представник за допомогою системи «Електронний суд», а позивач через канцелярію суду надали заяви, в яких просили розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та в разі неявки відповідача не заперечують щодо заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 повторно до судового засідання не з`явився по невідомим суду причинам, про час, дату та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, в порядку ч.10 ст. 187 ЦПК України. Відзиву на позов, заперечення проти задоволення позовної заяви та (або) заяви про відкладення судового засідання -до суду відповідач не надав, у зв`язку з чим, суд вирішив провести заочний розгляд справи, про що постановив відповідну ухвалу.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Вінницької міської ради (як орган опіки та піклування) також в судове засідання не з`явився; при цьому в матеріалах справи міститься заява головного спеціаліста відділу захисту прав дітей служби у справах дітей Вінницької міської ради Бондар О.О., в якій остання просить суд розгляд справи проводити у відсутності представника третьої особи, висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27.03.2024 щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, підтримує.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи та ухвалити судове рішення на підставі наданих позивачем письмових доказів у справі.

Вивчивши позов, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення виходячи з такого.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із п.2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» (далі Закон №2709-IV), іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем , особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 2 Закону № 2709- IV цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Визначаючи підсудність справи судам України, необхідно керуватися загальними правилами, визначеними у статті 76 Закону № 2709-IV.

Зокрема, відповідно до п.4 ч.1 ст. 76 Закону № 2709-IV встановлені підстави визначення підсудності справ судам України, зокрема, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні

Крім того відповідно до ч.2 ст. 16 вищевказаного Закону, якщо фізична особа є громадянином двох або більше держав, її особистим законом вважається право тієї з держав, з якою особа має найбільш тісний зв`язок, зокрема, має місце проживання або займається основною діяльністю.

Оскільки позивач мешкає на території України, застосуванню підлягає саме законодавство України.

Стаття 165 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Судом установлено, що в період шлюбу в сторін народилась донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 27.12.2019 Вінницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №18, в якому батьком зазначений ОСОБА_2 , який є громадянином ОСОБА_5 , а матір`ю ОСОБА_1 (а.с.10).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 04.08.2020, яке набрало законної сили 04.09.2020, позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено та розірвано шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 18.08.2011 Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №880 (а.с.12-14).

Той факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матір`ю, позивачем у справі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується копією акту (про тимчасове проживання) від 17.08.2023 (а.с.11).

З копії довідки № 01-13/298 від 22.09.2023, виданої директором ТОВ «Приватний дитиноцентрований заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів «Хаб Скул», убачається, що ОСОБА_4 навчається в 3-А класі даного закладу, батько Алшалал Ахмед А.М.Ш.Ф. за період навчання дитини в навчальному закладі жодного разу до школи не приходив, на зв`язок з вчителем не виходив, шкільним життям дитини не цікавиться. Згідно договорів про надання освітніх послуг в 2022-2023 навчальному році та 2023-2024 році, усі витрати по оплаті освітніх послуг покладено на мати дитини - ОСОБА_1 (а.с.15).

Згідно відповіді за № 01/00/011/25041 від 03.05.2023 Виконавчого комітету Вінницької міської ради, наданої на адвокатський запит, у старости Вінницько-Хутірського старостинського округу відсутня інформація про те, чи проживав відповідач в с. Вінницькі Хутори Вінницького району, а також чи приймає він участь у вихованні дитини. На даний час відповідач у с. Вінницькі Хутори не проживає (а.с.16).

Згідно з ч.ч.5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради, як органу опіки та піклування №01/00/011/122477 від 27.03.2024, судом установлено, що виконавчий комітет Вінницької міської ради, як органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_2 .Ш.Ф. щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки батько своєю поведінкою порушив вимоги статей 150,180 Сімейного Кодексу України, які покладають на батьків обов`язки по вихованню та утриманню дітей (а.с.66-67).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 121 СК права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 150 СК України закріплюється обов`язок батьків виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати до самостійного життя та поважати її.

Частиною 1 статті 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними (ч. 1 ст.163 СК України).

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч. 1 ст. 152 СК України).

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК України).

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини 4 статті 10, частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Таким чином, судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Відтак, позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Тобто, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

Суд вважає, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також установити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Отже, суд не вважає виправданою поведінку батька відповідача Алшалал Ахмед А.М.Ш.Ф., яка проявляється у тому, що він не бере участі у вихованні своєї доньки; в 2016 році покинув дитину разом із матір`ю та з того часу не спілкується з донькою, що свідчить про те, що у відповідача відсутній інтерес щодо стану здоров`я доньки, її розвитку, виховання та навчання у необхідному обсязі; отже відповідачем не створено належних умов для проживання та розвитку доньки.

Таким чином, суд погоджується з висновком виконавчого комітету Вінницької міської ради, як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_4 , оскільки позивачем належним чином обґрунтовано, що позбавлення батьківських прав відповідатиме саме інтересам дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для того, щоб зробити обґрунтований висновок про ухилення ОСОБА_2 від виховання доньки ОСОБА_4 , що свідчить про свідоме та умисне нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , у даному випадку є доцільним та необхідним, оскільки протилежне, з огляду на встановлені судом обставини, може спричинити негативні наслідки для життя та здоров`я дитини.

Оскільки позов задоволений судом у повному обсязі, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення в рахунок повернення сплаченого нею судового збору у розмірі 1073,60 гривні.

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст.258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, Суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , - задовольнити.

Позбавити громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_2 , в рахунок повернення сплаченого нею судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Олена САЄНКО