Справа № 396/935/23
Провадження № 2/396/19/24
РІШЕННЯ

Іменем України

20.09.2024 року м. Новоукраїнка

Новоукраїнский районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді: Русіної А.А.,

за участю секретаря судового засідання: Новікової Я.О.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новоукраїнка в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 396/935/23 за позовом представника позивача ОСОБА_3 , адвоката Репело Олександра Вікторовича, який діє на підставі Ордеру серії ВА №1053790 від 22.05.2023 року, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ Страхова компанія "УПСК" про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, інфляційні витрати, три відсотків річних та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року представник позивача звернувся до суду з вищезазаченим позовом, в обгрунтування якого зазначив, що 14.06.2021 р. в АДРЕСА_1 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Volkswagen Bora" д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є позивач ОСОБА_3 , та атомобіля "ВАЗ-2103" д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобіль позивача зазнав пошкоджень.

Відповідач ОСОБА_2 свою вину у ДТП визнав повністю, у зв`язку з чим водіями було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), без зауважень.

На момент вказаної події автомобіль "ВАЗ-2103" д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував відповідач, був забезпечений в ПрАТ "УПСК" згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/8949874 від 19.11.2020 р.

Згідно звіту № 469.22Е SOS_-46 автотоварознавчого дослідження автомобіля VW BORA д.н.з. НОМЕР_1 встановлено, що за наслідками ДТП, вартість відновлювального ремонту складає 20 117,74 грн., а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля 12 194,45 грн.

На виконання своїх обов`язків, в межах ліміту, страховик виплатив позивачу страхове відшкодування в ромірі 10 897,45 грн., проте вказаної суми страхового відшкодування недостатньо для покриття реального матеріального збитку, завданого позивачеві внаслідок ДТП, який згідно звіту автотоварознавчого дослідження становить 20 117,74 грн.

Діями відповідача позивачу також спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з пошкодженням майна, які полягають у наступному: знижений та нестійкий настрій порушення сну, емоційна напруга, нервозність та дратівливість, що відобразилось на повсякденному житті. Таким психоемоційним станом було порушено нормальні життєві зв`язки в сім`ї, з рідними та близькими.

Посилаючись на вищевказані обставини, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача різницю між сумою, необхідною для відновлення його майна та сумою страхового відшкодування в сумі 9 220,29, інфляційні витрати в розмірі 3 270, 09 гр. та три відсотки річних - 535,79, а всього 13 026,17 грн.; завдану моральну шкоду в сумі 30 000 грн., а також судові витрати по справі 1 073,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 8 000 грн., а всього 9 073,60 грн.

Ухвалою суду від 20.09.2023 р. зазначену цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання, витребувано докази.

Ухвалою суду від 09.11.2023 р. прийнято заяву представника позивача про зміну предмету позову.

28.11.2023 р. від відповідача надійшов відзив на заяву про зміну предмету позову, в якому останній просить в позовній заяві представника позивача - адвоката Репело О.В., з урахуванням заяви про зміну предмету позову, відмовити. Вважає, що компенсація різниці між вартістю ремонту з використанням нових деталей та страховою виплатою є неможливим, оскільки позивачем не надано жодного документального підтвердення факту проведеного відновлювального ремонту транспортного засобу VW BORA д.н.з. НОМЕР_1 , з використанням нових запчастин. Крім того, зазначає, що покладання обов`язку з відшкодуваня шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Просить суд звернути увагу на той факт, що позивач у 2021 році звертався до ФОП ОСОБА_4 з метою отримання неправдивих документів здійснення ремонту автомобіля останнього, про що відповідачем було повідомлено Новоукраїнський РВП ГУНП в Кіровоградській області. Тому, просить допитати в якості свідка ФОП ОСОБА_4 .. Щодо вимог представника позивача щодо стягнення моральної шкоди відповідач також заперечує через її недоведеність.

Ухвалою суду від 30.01.2024 р., за клопотанням представника відповідача, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ Страхову компанію "УПСК", в задоволенні клопотання про виклик свідка відмовлено.

Ухвалою суду від 14.03.2024 р. закрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті, клопотання представника відповідача про виклик свідка ОСОБА_4 задоволено.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, проте забезпечив явку свого представника - адвоката Репело О.В., який позовні вимоги, з урахуванням зміни предмету позову, підтримав та просив задовольнити, крім того представник позивача в судовому засіданні 20.09.2024 заявив про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, надано підтверджуючі документи.

У судовому засіданні відповідач пояснив, що дійсно 14.06.2021 р. в м. Новоукраїнка по вул. Соборна відбулась дорожньо-транспортна пригод та пояснив, що того дня він перебував у своєму транспортному засобі ВАЗ 2103 д.н.з. НОМЕР_2 на узбічі дороги, проте не переконавшись у безпеці, відчинив двері транспортного засобу, на які здійснив наїзд автомобіль Volkswagen Bora д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 .. Після настання ДТП водії на місті пригоди склали, за допомогою поліції, європротокол, проте на даний час ОСОБА_2 заперечує визнання своєї вини та стверджує, що пошкодження транспортного засобу ОСОБА_5 були незначними та вважає, що Страхова компанія йому повністю відшкодувала завдані збитки. Враховуючи вищевикладене, просить відмовити у задоволенні позову повністю з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неприбуття невідомо. Заяв та клопотань до суду не надходило.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що працює ФОП, має власну станцію технічного обслуговування. Пам`ятає як до нього приїжджав ОСОБА_3 та просив надати Акт виконаних робіт по обслуговуванню його автомобіля "Volkswagen Bora" д.н.з. НОМЕР_1 , проте жодних дій щодо ремонту він не вчиняв, так як останній повідомив, що ремонтувати автомобіль будуть інші особи. Зазначений акт виконаних робіт йому необхідний для страхового відшкодування.

Заслухавши представника позивача, відповідача, допитавши свідка, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Під час розгляду справи встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 14.06.2021 р. в АДРЕСА_1 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Volkswagen Bora д.н.з. НОМЕР_1 ", власником якого є ОСОБА_3 , та автомобіля "ВАЗ-2103" д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобіль позивача зазнав пошкоджень.

Учасниками ДТП було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, згідно якого водій автомобіля ВАЗ 2103 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 є винуватцем ДТП (а.с. 9).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ 2103 д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ "УПСК" за полісом № АР/8949874, зі строком дії з 20.11.2020 року по 19.11.2021 року, лімітом відповідальності зі шкоду, заподіяну майну, в розмірі 130 000 грн., франшизою в розмірі 1 300 грн. (а.с. 8).

14.06.2024 р. ОСОБА_2 письмово було повідомлено про дорожньо-транспорту пригоду ПрАТ "УПСК" (а.с. 10).

15.06.2021 р. ОСОБА_3 письмово звернувся із заявою до ПрАТ "УПСК" про страхове відшкодування (а.с. 12).

Згідно звіту № 469.22Е SOS _-46 автотоварознавчого дослідження автомобіля VW BORA д.н.з. НОМЕР_1 , складений 22.06.2021 р. ТОВ "СОС Сервіс Україна" вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 20 117,74 грн., а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні 12 194,45 грн. (а.с. 13-26).

Листом № 137 від 28.09.2021 року страховик повідомив ОСОБА_3 , що ПДВ, становить 10 710,37 грн., в тому числі: вартість робіт 3 290 грн., вартість матеріалів 4 791,28 грн., вартість деталей 8 763 * (1-0,7). Страхове відшкодування у розмірі 9 410,37 грн. було здійснено 16.09.2021 року на рахунок позивача. В зазначеному листі також зазначено про те, що згідно зі ст. 36.2 ЗУ № 1961-4 "Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потрпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту» (а.с. 32-33).

Надходження 16.09.2021 р. коштів потерпілому в сумі 9 410,37 грн. та 1 487,08 грн. від ПрАТ "УПСК" підтверджено випискою по рахунку ОСОБА_3 (а. с. 34-35).

Згідно розрахунку інфляційних витрат та 3 % річних основної суми заборгованості за період з 15.06.2021 р по 22.05.2023 р. загальна заборгованості складає 13 026,17 грн. (а.с. 36-37).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого.

З набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011, яким внесено зміни та доповнення до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що дозволило учасникам дорожнього руху при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за наявності встановлених пунктом 33.2 статті 33 наведеного Закону обставин спільно складати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («Європротокол») без інформування відповідного підрозділу МВС України про її настання.

Отже, сам факт складання обома учасниками ДТП повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколу), вказує на наявність у водіїв транспортних засобів згоди щодо обставин її скоєння.

Слід зазначити, що ДТП 14.06.2021 р. за взаємним погодженням водіїв була оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколом) в електронному вигляді, що підтверджує настання дорожньо-транспортної пригоди за участю вказаних вище автомобілів, а також те, що винною особою у дорожньо-транспортній пригоді є водій автомобіля ВАЗ-2103 д.н.з. НОМЕР_2 , що не заперечується відповідачем при розгляді цієї справи.

Спірні правовідносини урегульовуються положеннями глави 82 ЦК України «Відшкодування шкоди», зокрема, в частині відшкодування матеріальної шкоди - статтями 1166, 1188, 1192 та статтею 22 ЦК України, яка визначає поняття збитків.

Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Стаття 1192 ЦК України встановлює, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України. Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

За п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 (із змінами та доповненнями) у разі неможливості відшкодування шкоди в натурі, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність, були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі не проведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому.

При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.

В позовній заяві представник позивача зазначає, що позивач має право на відшкодування у повному обсязі вартості втраченого майна, тобто пошкоджень, яких зазнав його автомобіль, що згідно звіту № 469.22Е SOS_-46 автотоварознавчого дослідження автомобіля VW BORA д.н.з. НОМЕР_1 складає 20 117,74 грн. Оскільки ПрАТ "УПСК" відшкодувало ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту з урахуванням експлуатаційного зносу змінних частин, без ПДВ, в розмірі 9 41,37 грн. та 1 487,08 грн., тому вважає, що стягнення різниці між сумою необхідною для відновлення майна позивача та сумою страхового відшкодування необхідно стягнути з відповідача як з винної особи у розмірі 9 220,29 грн.

В той час як в ході розгляду справи встановлено, що зазначений вище автомобіль позивача був фактично відремонтований, тому розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт. Однак доказів коли і в який період здійснювався вказаний ремонт, які саме запчастини були замінені придбані, матеріали справи не містять. У такому разі звіт № 469.22Е SOS_-46 автотоварознавчого дослідження автомобіля VW BORA д.н.з. НОМЕР_1 , що виконаний "ПП "Експерт-Сервіс-Альфа" 22.06.2021 року не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем.

ОСОБА_3 розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, доказів на підтвердження розміру витрат на відновлювальний ремонт і того, що вони понесені саме ним, суду не надав.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Однак, відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/19288/14-ц, у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі не проведення ремонту як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати. Встановивши відсутність доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на здійснення відновлювального ремонту автомобіля, і їх розміру, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у стягненні відповідного відшкодування. Оскільки автомобіль фактично відремонтований, тому розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів та проведених робіт. У такому разі звіт автотоварознавчого дослідження не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем. Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, доказів на підтвердження розміру витрат на відновлювальний ремонт і того, що вони понесені саме ним, позивач судам попередніх інстанцій не надав, тому висновок судів про недоведеність позовних вимог є правильним.

У постанові Верховного Суду від 25 березня 2019 року у цивільній справі № 591/3152/16-ц зроблено висновок, що факт проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та проведення позивачем оплати за його проведення підтверджується рахунком, актом виконаних робіт та квитанцією про сплату грошових коштів.

Це також підкреслено і в п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»: якщо особа після ДТП виконала роботи по ремонту, то відшкодування збитків відбувається на підставі тих документів, що підтверджують перелік, обсяг і вартість робіт та витрачених матеріалів і саме ці витрати мають бути їй відшкодовані.

Суд погоджується із доводами сторони відповідача, що у разі здійснення відновлювального ремонту автомобіля, що було встановлено в судовому засіданні, розмір збитків, які слід стягувати повинен обґрунтовуватися документами, що підтверджують перелік, обсяг і вартість робіт та витрачених матеріалів, оскільки з долученого до позовної заяви звіту вбачаються лише можливі витрати позивача, а не фактичні, або реальні витрати понесені ним для відновлення автомобіля.

Належних та допустимих доказів того, що характер дійсних пошкоджень автомобіля належного позивачу дозволяє відновити його стан лише за рахунок грошових коштів в розмірі більшому чим отримана сума страхового відшкодування, матеріали справи не містять, тому посилання позивача з цього приводу слід вважати припущенням. А згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також суду не надано доказів, що ремонт транспортного засобу проведений та здійснена оплата за його ремонт. За такого, сума вартості відновлювального ремонту 20 117,74 грн. згідно звіту № 469.22Е SOS_-46 від 22.06.2021 р. не можна вважати належним доказом фактично понесених позивачем витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу.

Крім того, свідок ФОП ОСОБА_6 , в судовому засіданні зазначив про те жодних дій щодо ремонту автомобіля "Volkswagen Bora" д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , він не вчиняв, а лише надав Акт виконаних робіт останньому, так як зазначений документ йому був необхідний, зі слів ОСОБА_3 , для страхового відшкодування.

Інших доказів вартості відновлюваного ремонту автомобіля "Volkswagen Bora" д.н.з. НОМЕР_1 , матеріали справи не містять.

Вирішуючи питання про відшкодування позивачу матеріальної шкоди, суд дійшов висновку, що позовна вимога всупереч ст.ст. 76-83 ЦПК України не доведена, жодних належних та допустимих доказів на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовує позивач свою вимогу про стягнення матеріальної шкоди не надано, а відтак в задоволенні такої слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

Франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.(ст. 9 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до Поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20 листопада 2020 року № АР/8949874 зазначена франшиза - 1 300,00 грн, яка підлягає стягненню на підставі п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страхувальником, або особою відповідальною за завдані збитки має бути компенсована сума франшизи, якщо вона передбачена договором страхування.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування: встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 вказано: «Враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК Укріпи, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу».

Крім цього, варто також звернути увагу на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-91 Зсв17), у якій йдеться про те, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Отже, оскільки вина відповідача ОСОБА_2 щодо пошкодження транспортного засобу позивача підтверджується повідомленням про ДТП (Європротокол), то відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 11, 22, 1166, 1187 ЦК України відповідач ОСОБА_2 , як заподіювач шкоди, має відшкодувати позивачу матеріальні збитки в розмірі франшизи згідно полісу ОСЦПВ № 211338672 в розмірі 1 300 грн. Відповідно до вищенаведеного вважаю, що відповідач, прострочивши виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ № 211338672 повинен сплатній позивачу за період з 15 червня 2021 року по 22 травня 2024 року включно на суму заборгованості 1 300 грн., інфляційні збитки в розмірі 469.87 грн., 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 75,54 грн., які перевірені судом.

Щодо позовних вимог представника позивача адвоката Репело О.В. про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, п. 9 зазначеної Постанови - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачу ОСОБА_3 було спричинено моральну шкоду, що виразилась в його душевних стражданнях від події дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася не з його з вини, вимушених змінах в житті внаслідок втрати транспортного засобу, яку суд оцінює, враховуючи принципи розумності, виваженості та справедливості і матеріальний стан позивача, в 3 000 грн.

З приводу витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Позивачем надано докази витрат на правову допомогу, відповідно до яких витрати на професійну правничу допомогу складають 15 000,00 грн,

На обгрунтування витрат на правову допомогу, понесених при розгляді справи, представником позивача подано наступні документи: Договір про надання правової допомоги від 19.05.2023 р., Додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги від 19.05.2023 р., остаточний розрахунок розміру гонорару адвокату від 18.09.2024 р. та Акт виконаних робіт від 18.09.2024 р..

Відповідно до позиції висловленої у постанові КАС ВС від 15 квітня 2021 року у справі № 160/6899/20, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Суд не наділений повноваженням, а відповідно - не вправі, зменшити розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи, виключно за клопотанням іншої сторони (постанова Верховного Суду від 08.04.2019 року у справі №922/619/18).

Враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу з власної ініціативи, що повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові по справі № 523/3904/19 від 09.02.2022 року.

Відповідач в судовому засідання заявив усне клопотання, в якому просив зменшити витрати на правову допомогу представника позивача - адвоката Репело О.В.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги тривалість розгляду справи, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання адвокатських робіт (наданих послуг), враховуючи клопотання сторони відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, що відповідатиме критерію розумності та співмірності зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 241 грн. 77 коп. (4 845,41 х 100 : 43 026,17 = 11,26 %, 2 147,20 х 11,26 % = 241 грн. 77 коп.).

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 83, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов представника позивача ОСОБА_3 , адвоката Репело Олександра Вікторовича, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ Страхова компанія "УПСК" про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, інфляційні витрати, три відсотків річних та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 франшизу в розмірі 1 300 грн., інфляційні витрати в розмір 469 грн. 87 коп. та 3% річних в розмірі 75 грн. 54 коп., а також моральну шкоду в розмірі 3 000 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 241 грн. 77 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн., а разом: 10 241 (десять тисяч двісті сорок одна) гривня 77 копійок.

Всього підлягає стягненню 15 087 (п`ятнадцять тисяч вісімдесят сім) грн. 18 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття.

Повний текст рішення складено 20.09.2024 року.

Суддя: А. А. Русіна