Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Позднякову Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Південна товарна біржа про визнання договору купілі-продажу дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2023 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача, в якому просив суд визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 від 26.01.1996 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений на Південній товарній біржі за реєстровим №18206, дійсним.

В обґрунтування позову зазначив, що 25.01.1996 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу №3524 квартири АДРЕСА_1 . Вказаний договір був оформлений та посвідчений на Південній товарній біржі за № 3524.

26.01.1996 року КП ММБТІ за покупцем була проведена державна реєстрація вищевказаної квартири. Оскільки, на час укладання договору, правочини, зареєстровані на біржі не підлягали подальшому нотаріальному посвідченню, вказаний договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був.

ІНФОРМАЦІЯ_1 власник вказаної квартири ОСОБА_3 померла. При оформлені спадщини сином ОСОБА_1 стало відомо про недійсність біржової угоди та про необхідність визнання договору купівлі-продажу дійсним в судовому порядку, у зв`язку з чим змушений звернутися в суд з даним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2023 року головуючого по справі визначено суддю Гуденко О.А.

Ухвалою Центрального районного суду від 09.11.2023 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання позивач не з`явився, в прохальній частині позову просив справу розглянути у його відсутність, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Відзив не подавала.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 25.01.1996 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу №3524 квартири АДРЕСА_1 .

Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований на Південній товарній біржі у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 3524 від 25.01.1996 року (відповідно до статті 15 Закону України Про товарну біржу, діючої на момент реєстрації договору) та у подальшому зареєстрований у Миколаївському МБТІ за реєстровим № 18206 від 26.01.1996 року.

На час укладення зазначеного договору угоди, які були зареєстровані на товарній біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Саме з цих підстав договір купівлі-продажу був прийнятий КП "Миколаївським МБТІ" в якості правовстановлюючого документу, а за ОСОБА_3 , як покупцем, зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 за реєстровим № 18206 від 26.01.1996 року.

Стаття 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах.

Відповідно до п.2Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За змістом ст.ст.57,58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Положеннями п.4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01.01.2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Договір купівлі-продажу від 25.01.1996 року укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року(далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири (житлового будинку), якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу, недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору.

Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

При укладанні договору купівлі-продажу від 25.01.1996 року сторони керувались ч.2ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства.

У відповідності до ч.2ст. 47 ЦК УРСР та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною.

В укладеному 25.01.1996 року договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови договору. Усі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору не оскаржено і ніким не оспорюється.

Відповідно до ч.2ст. 220 ЦК України(2003), якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

У зв`язку з тим, що сторони за договором купівлі-продажу нерухомого майна повністю виконали свої обов`язки по цьому договору, однак не мають можливості його нотаріально посвідчити, то суд вважає необхідним вказаний договір визнати дійсним.

З матеріалів справи вбачається, що дана угода була виконана сторонами повністю.

За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним, обґрунтованими, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, вимог щодо розподілу судових витрат позивачем не заявлялось, а тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264, 265, 268, 274-275, 279, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований Південною товарною біржею в Журналі реєстрації біржових угод за №3524 від 25.01.1996 року та в КП ММБТІ за № 18206 від 26.01.1996 року, укладений 25.01.1996 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А. Гуденко