Справа № 559/4056/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Ралець Р. В.
Провадження № 22-ц/802/930/24 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Здрилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар с/з Трикош Н. І.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Привільненської об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_5 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09 листопада 2022 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5 у грудні 2013 року звернулася із позовом до відповідачів Привільненської об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно. У грудні 2021 року подала заяву про збільшення позовних вимог.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_6 , який з 06 травня 1962 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 . У них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_8 . За час шлюбу подружжя побудувало житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки від 20 серпня 2013 року № 942 на час смерті ОСОБА_6 з ним в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані дружина ОСОБА_7 та онука ОСОБА_9 . У господарстві за адресою: АДРЕСА_2 , окрім зареєстрованих осіб: ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , станом на день смерті ОСОБА_6 фактично проживала і його дочка ОСОБА_8 . Позивач є дочкою ОСОБА_9 .

Спірний житловий будинок АДРЕСА_2 ніким не успадкований та рахується за ОСОБА_6 . Після смерті діда, ОСОБА_6 , відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло право на майно: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна частка (пай), яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського підприємства «Іква» с. Іваннє, Дубенського району Рівненської області розміром 3,29 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала ОСОБА_6 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РВ №0106417, виданого 15 жовтня 1996 року Дубенською РДА на підставі рішення Дубенської РДА від 03 жовтня 1996 року № 446, зареєстрованого 05 листопада 1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №10417.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_7 та двоє його дочок: ОСОБА_10 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_13 .

Спадкоємцями першої черги, які фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 були його дружина ОСОБА_7 та його дочка ОСОБА_8 , в розмірі по 1/2 частки кожна.

ОСОБА_8 своєчасно прийняла спадщину після смерті спадкодавця шляхом вступу у володіння спадковим майном, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем у зазначеному житловому будинку, і залишилась проживати у даному будинку й надалі після смерті спадкодавця, проте не отримала в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки хворіла і вважала, що може це зробити і пізніше.

ОСОБА_3 своєчасно не прийняла спадщину після смерті свого батька, оскільки не звернулася впродовж шести місяців до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і не вступила в управління або володіння спадковим майном, не проживала з ним на день його смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 1/2 частка всього майна, що вона фактично успадкувала після смерті ОСОБА_6 , а саме житлового будинку і земельної частки (паю).

Позивач зазначила, що вона своєчасно прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_8 , оскільки була на той момент неповнолітньою. Баба ОСОБА_7 , яка була її опікуном до повноліття, не подавала заяв про відмову від спадщини у встановленому законом порядку. Заяв про прийняття спадщини після смерті мами до нотаріуса ніхто не подавав.

22 березня 2012 року ОСОБА_7 , подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , а саме земельної частки (паю). При цьому, вона у змісті заяви вказала, що інших спадкоємців на його майно немає, все спадкове майно є особистою власністю ОСОБА_6 . Така заява фактично не відповідала дійсності, оскільки інші спадкоємці були. ЇЇ матір, ОСОБА_8 , прийняла спадщину разом із її бабою, ОСОБА_7 , в рівних частках по , тому вже була співвласником спірного будинку, не дивлячись на те, що не встигла отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Вона (позивач) є спадкоємцем після смерті її матерії ОСОБА_8 .

22 березня 2012 року ОСОБА_7 видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського підприємства «Іква». ОСОБА_7 отримала у власність не лише належну лише їй 1/2 частку у спадщині, а й 1/2 частку, яка фактично належала ОСОБА_8 .

ОСОБА_7 13 серпня 2013 року склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла дочці ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла. ОСОБА_3 відповідно до статті 1269 ЦК України прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 , подавши заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Таку ж заяву подавала і вона (позивач).

Вважає, що відповідно до заповіту ОСОБА_7 могла заповідати лише те майно, що належало їй на момент смерті, а саме на 1/2 частку житлового будинку та на 1/2 частку земельної ділянки (паю), що були успадковані нею після смерті ОСОБА_6 . Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, позивачу було відмовлено у зв`язку із тим, що необхідно встановити факт постійного проживання на день смерті діда її мами із ним, оскільки вона проживала з ним за однією адресою без реєстрації, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок та у зв`язку із тим, що на земельну ділянку померлого діда вже видані свідоцтва про право на спадщину бабі ОСОБА_7 .

Встановлення факту постійного проживання її мами із своїм батьком на день його смерті необхідний їй для оформлення спадкових прав.

Видача свідоцтва про право на спадщину за законом для ОСОБА_7 на всю земельну ділянку (пай), суперечить вимогам закону, оскільки порушило право власності позивача на 1/2 частину спадкового майна ОСОБА_8 і як наслідок її право власності на спадкове майно.

ОСОБА_5 , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 30 листопада 2021 року, просила: визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_8 , а саме: на 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ; встановити факт постійного проживання ОСОБА_8 , зі спадкодавцем ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати частково недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом видане 22 березня 2012 року ОСОБА_7 в 1/2 частині; скасувати право власності ОСОБА_7 на 1/2 частину земельної частки (паю) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського підприємства «Іква».

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Позивач ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду. Покликалась на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вказала, що ОСОБА_3 вчасно не прийняла спадщину після смерті свого батька, оскільки не звернулася впродовж шести місяців до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і не вступила в управління або володіння спадковим майном, не проживала з ним на день його смерті. Відповідно до заповіту ОСОБА_7 могла заповідати лише те майно, що належало їй на момент смерті, а саме на частку житлового будинку та на частку земельної ділянки (паю), що були успадковані нею після смерті ОСОБА_6 . Видача свідоцтва про право на спадщину за законом для ОСОБА_7 на всю земельну ділянку (пай) суперечить вимогам закону, оскільки порушило право власності на частину спадкового майна ОСОБА_8 і, як наслідок, її право на спадкове майно. Просила рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09 листопада 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу позивача ОСОБА_5 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Вважає, що частина спірного житлового будинку не є об`єктом спадкування і не ввійшла до спадкової маси, що свідчить про відсутність порушеного права у позивача. У справі відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вимоги позивача про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_8 зі спадкодавцем ОСОБА_14 . Позивачем обрано неправильний спосіб захисту, оскільки, якщо спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин. Помилковим є твердження про можливість спадкування за правом представлення як підставу на спадкування частки, яка б належала її мамі, ОСОБА_8 , після смерті ОСОБА_7 , враховуючи те, що вона була інвалідом першої групи і мала б право на обов`язкову частку у спадщині навіть при наявності спору.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 09 лютого 2023 року апеляційну скаргу позивач ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09 листопада 2022 року скасовано. Позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_5 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8 право на 1/8 частини будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_5 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8 право на 1/4 частини земельної частки (паю), що належала померлому ОСОБА_6 на підставі сертифікату серії РВ № 0106417 від 15 жовтня 1996 року як члену КСП «Іква» на підставі рішення Дубенської РДА від 03 жовтня 1996 року № 446, розміром 3,29 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане державним нотаріусом Другої Дубенської державної нотаріальної контори 22 березня 2012 року ОСОБА_7 та зареєстроване в реєстрі за № 2-64 про право на всю частину земельної частки (паю), що належала померлому ОСОБА_6 на підставі сертифікату серії РВ № 0106417 від 15 жовтня 1996 року як члену КСП «Іква» на підставі рішення Дубенської РДА від 03 жовтня 1996 року № 446, розміром 3,29 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 14 червня 2023 року постанову Рівненського апеляційного суду від 09 лютого 2023 року у частині позовних вимог ОСОБА_5 до Привільненської об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом скасовано та передано справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Волинського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09 листопада 2022 року в частині визнання права власності в порядку спадкування та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8 право на 1/8 частини будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8 право на 1/4 частини земельної частки (паю), що належала померлому ОСОБА_6 на підставі сертифікату серії РВ № 0106417 від 15 жовтня 1996 року як члену КСП «Іква» на підставі рішення Дубенської районної державної адміністрації від 03 жовтня 1996 року № 446, розміром 3,29 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане державним нотаріусом Другої Дубенської державної нотаріальної контори 22 березня 2012 року ОСОБА_7 та зареєстроване в реєстрі за № 2-64 про право на всю частину земельної частки (паю), що належала померлому ОСОБА_6 на підставі сертифікату серії РВ № 0106417 від 15 жовтня 1996 року як члену КСП «Іква» на підставі рішення Дубенської районної державної адміністрації від 03 жовтня 1996 року № 446, розміром 3,29 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі. Вирішено питання розподілу судового збору.

Постановою Верховного суду від 07 серпня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Волинського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_5 до Привільненської об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом скасовано та передано справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

До Волинського апеляційного суду матеріли справи надійшли 16 серпня 2024 року, ухвалою суду від 21 серпня 2024 року справу призначено до апеляційного розгляду.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили задовольнити з викладених у ній підстав. Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги позивача заперечували.

Постановою Верховного Суду від 07 серпня 2024 року цю справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції виключно в частині позовних вимог ОСОБА_5 до Привільненської об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, тому колегія суддів здійснює перегляд справи з урахуванням вимог апеляційної скарги позивача виключно в цій частині.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про її часткове задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач при зверненні до суду за захистом своїх прав належних, достовірних та допустимих доказів не надала.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 травня 1962 року. У шлюбі в них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_8 . У період шлюбу збудований житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 . Будинок зареєстрований у погосподарській книзі № 5 Іваннівської сільської ради, в погосподарському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на домогосподарство ОСОБА_6 .

На підставі рішення Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області від 03 жовтня 1996 року № 466, ОСОБА_6 , члену колективного сільськогосподарського підприємства «Іква», 15 жовтня 1996 року видано сертифікат №0106417 на право на земельну частку (пай) розміром 3,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 16 217 грн.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи, що на час смерті ОСОБА_6 . ОСОБА_7 належало на праві спільної власності подружжя 1/2 частини будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 , тому спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилась на 1/2 частину будинковолодіння. Також спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилась на право на земельну частку (пай) розміром 3,29 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі згідно сертифіката, виданого на підставі рішення Дубенської районної державної адміністрації від 03 жовтня 1996 року № 446.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 були дружина ОСОБА_7 , дочки: ОСОБА_15 ОСОБА_11 та ОСОБА_16 ОСОБА_13 .

Із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк будь-хто із спадкоємців до нотаріуса не звертався.

Факт прийняття ОСОБА_7 спадщини після смерті її чоловіка - ОСОБА_6 шляхом прийняття частини спадкового майна будинковолодіння, у якому їй належала частина у праві спільної сумісної власності, сторонами не заперечується.

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_8 залишились її дочка ОСОБА_17 , яка на час відкриття спадщини була неповнолітньою, та матір ОСОБА_7 .

Відповідно до частини першої статті 548 ЦК УРСР (у редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_6 ) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

У частині першій та другій статті 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом статті 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

З урахуванням змісту статті 76 ЦПК України прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном може підтверджуватися будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього (постанови Верховного Суду від 11 вересня 2020 року в справі № 348/618/15-ц, від 05 березня 2021 року в справі № 585/2993/17, від 14 червня 2023 року у справі № 559/4056/13-ц).

Прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані, тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась (постанова Верховного Суду від 25 листопада 2020 року в справі № 631/1153/13-ц).

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем (постанова Верховного Суду від 25 березня 2020 року в справі № 305/235/17).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Згідно з довідкою Іваннівської сільської ради Дубенського району Рівненської області від 28 жовтня 2013 року № 389 в господарстві на АДРЕСА_2 , окрім зареєстрованих осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_17 , станом на день смерті ОСОБА_6 фактично проживала та померла по місцю свого проживання і його дочка ОСОБА_8 - мати ОСОБА_17 .

Відповідно до довідки № 561 від 22 вересня 2021 року, виданої виконавчим комітетом Привільненської сільської ради, останнім місцем проживання та реєстрації спадкодавця ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день його смерті є АДРЕСА_2 . На час відкриття спадщини (на день смерті спадкодавця), зокрема, постійно проживали без реєстрації: дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та онука ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно з довідкою виконавчого комітету Привільненської сільської ради № 562 від 22 вересня 2021 року зі спадкодавцем ОСОБА_6 на момент його смерті проживали без реєстрації його дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та онука ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Про проживання ОСОБА_8 без реєстрації за вищевказаною адресою на момент смерті ОСОБА_6 також зазначено в акті обстеження матеріально-побутових умов від 30 червня 2022 року № 327, складеному старостою Привільненської сільської ради у присутності сусідів ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , що підтвердили таку обставину, засвідчивши акт своїми підписами.

Колегія суддів апеляційного суду, на виконання вимог, викладених у Постанові Верховного Суду від 07 серпня 2024 року зазначає, що відповідно до вимог пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), якою вказано, що одним із доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, позивачем подано такі довідки: довідка Іваннівської сільської ради Дубенського району Рівненської області від 28 жовтня 2013 року № 389, довідка виконавчого комітету Привільненської сільської ради від 22 вересня 2021 року № 561, довідка виконавчого комітету Привільненської сільської ради від 22 вересня 2021 року № 562, а також акт обстеження матеріально-побутових умов від 30 червня 2022 року № 327, складений старостою Привільненської сільської ради.

Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Проживання ОСОБА_8 на час смерті батька ОСОБА_6 разом із ним у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , свідчить про здійснення нею права користування житловим будинком, яке після смерті ОСОБА_6 увійшло до складу спадкової маси, та є доказом прийняття спадкового майна (його частини) у володіння, управління та користування на підставі статей 548, 549 ЦК УРСР.

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17 травня 2023 року в справі № 388/383/18.

ОСОБА_8 продовжувала проживати у спадковому житловому будинку і після смерті ОСОБА_6 , відповідно, користувалася тими ж предметами, що раніше належали спадкодавцю. Відсутність реєстрації ОСОБА_8 на час смерті ОСОБА_6 і після у спірному будинку не заперечує її фактичне проживання там з малолітньою дочкою, позивачкою ОСОБА_1 Малолітня дочка ОСОБА_8 була зареєстрована в спірному будинку станом на 2003 рік.

Цей факт не спростовано відповідачем ОСОБА_3 .

Отже, спадкоємці першої черги: ОСОБА_7 , як інший з подружжя, що пережив спадкодавця, та дочка спадкодавця - ОСОБА_8 , внаслідок спільного проживання зі спадкодавцем, прийняли спадщину впродовж визначеного законом строку шляхом вступу в управління спадковим майном у розмірі, що становить по частки будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 , та відповідно по земельної частки (паю) розміром 3,29 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі згідно сертифіката, виданого на підставі рішення Дубенської районної державної адміністрації від 03 жовтня 1996 року № 446.

Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_7 22 березня 2012 року в частині права ОСОБА_7 на земельну частку (пай) розміром 3,29 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі згідно сертифіката, виданого на підставі рішення Дубенської районної державної адміністрації від 03 жовтня 1996 року № 446, підлягає визнанню частково недійсним, оскільки видане без урахування права іншого спадкоємця на частку у спадщині. ОСОБА_7 не мала права на спадкування цілої земельної частки (паю), а лише її частки.

Відповідно до частини 1 статті 1241 ЦК України (в редакції, чинній на час смерті ОСОБА_8 ) малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), окрім випадків, встановлених у статті 1219 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_17 на час смерті своєї матері ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) була неповнолітньою, у зв`язку із чим має право на частку у спадковому майні своєї матері ОСОБА_8 та діда ОСОБА_6 за правом представлення.

Так, оскільки після смерті ОСОБА_8 спадкоємицею першої черги (окрім неповнолітньої на той час дочки ОСОБА_17 , яка має право на обов`язкову частку) була також матір ОСОБА_8 ОСОБА_7 , кожна із спадкоємиць ( ОСОБА_17 та ОСОБА_7 ) одержали право на спадкування по 1/8 частці домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , та, відповідно, по частці земельної частки (паю) розміром 3,29 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі згідно сертифіката, виданого на підставі рішення Дубенської районної державної адміністрації від 03 жовтня 1996 року № 446.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На випадок своєї смерті ОСОБА_7 13 серпня 2013 року залишила заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Іваннівської сільської ради Дубенського району Рівненської області (р. № 66), у якому розпорядилася про те, що усе її майно, що належатиме їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право, заповідає ОСОБА_3 .

У визначений законом строк ОСОБА_3 28 січня 2014 року звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що свідчить про прийняття нею спадщини відповідно до вимог, встановлених статтею 1269 ЦК України.

Позивач ОСОБА_17 12 березня 2014 року також подала заяву про прийняття спадщини після смерті своєї баби ОСОБА_7 , мотивуючи тим, що прийняла спадщину шляхом володіння майном померлої шляхом постійного проживання до її смерті та до смерті її чоловіка діда ОСОБА_6 , здійснювала ремонт належного спадкодавцеві будинку, матеріально забезпечувала її, та надавала їй іншу допомогу, оскільки остання через хворобу була у безпорадному стані.

Згідно зі статтею 392 цього Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_17 про визнання за нею у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8 права на 1/8 частину будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 , та, відповідно, а також частини земельної частки (паю) розміром 3,29 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі згідно сертифіката, виданого ОСОБА_6 на підставі рішення Дубенської районної державної адміністрації від 03 жовтня 1996 року № 446.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, із неправильним застосуванням норм матеріального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим у зазначеній частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким вимоги ОСОБА_17 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційним судом у цій справі ухвалюється нове судове рішення, тому з відповідача ОСОБА_3 в користь позивача ОСОБА_17 підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1026,30 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1539,45 грн, а всього 2565,75 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09 листопада 2022 року в цій справі скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8 право на 1/8 частини будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8 право на 1/4 частини земельної частки (паю), що належала померлому ОСОБА_6 на підставі сертифікату серії РВ № 0106417 від 15 жовтня 1996 року як члену КСП «ІКВА» на підставі рішення Дубенської районної державної адміністрації від 03 жовтня 1996 року № 446, розміром 3,29 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане державним нотаріусом Другої Дубенської державної нотаріальної контори 22 березня 2012 року ОСОБА_7 та зареєстроване в реєстрі за № 2-64 про право на всю частину земельної частки (паю), що належала померлому ОСОБА_6 на підставі сертифікату серії РВ № 0106417 від 15 жовтня 1996 року як члену КСП «ІКВА» на підставі рішення Дубенської районної державної адміністрації від 03 жовтня 1996 року № 446, розміром 3,29 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 2565 (дві тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) грн 75 к. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий - суддя

Судді