Єдиний унікальний номер судової справи 225/1043/23
Номер провадження 2/225/12/2024
Дзержинський міський суд Донецької області
04 січня 2024 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі
головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,
за участі: секретаря Панасенко Г.Ю.,
представника позивача Тесленка М.С. ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою представника позивача - Тесленка Михайла Сергійовича , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа- Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав,
У червні 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Тесленко М.С., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позову зазначала, що ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком дитини є відповідач - ОСОБА_3 .
Позивач разом з відповідачем та дитиною проживали разом у м. Донецьк до початку проведення АТО у 2014 році. Після початку активної фази АТО та тимчасової окупації м.Донецьк, ОСОБА_2 разом з дитиною виїхали на підконтрольну Україні територію, а відповідач залишився проживати на тимчасово окупованій території (м.Донецьк). З того часу та на момент складання позовної заяви ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні.
Враховуючи воєнний стан, а також події які відбуваються в Донецькій області, позивач з дитиною вимушені виїхати до м. Івано-Франківськ та зареєструватись як ВПО за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_3 проживає окремо, свої батьківськи обов`язки не виконує та не приймає жодної участі в житті, піклуванні та вихованні дитини. Всі питання щодо виховання та утримання сина вирішуються позивачем особисто. Невиконання батьківських обов`язків з боку відповідача свідчить про його особисте ставлення до дитини. ОСОБА_3 ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його вихованні, не цікавиться станом здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування незважаючи на те, що місце проживання позивачки та місце проживання сина йому відоме.
На підставі викладеного, позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав відносно їх дитини.
Представник позивача в судовому засіданні наполягав на заловоленні позову, вважає висновок комісії щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав необгрунтованим. ОСОБА_3 вже багато років не спілкується з сином, не цікавиться його життям. Також зазначив, що метою позбавлення батьківських прав є те, що у позивача виникають труднощі щодо реєстрації дитини за місцем проживання та оформлення дозволу на виїзд за межі України, оскільки дитина займається танцями, для участі у міжнародних змаганнях.
Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не надав.
Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської радив в судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням розглянути справу без їх участі, надав висновок щодо розв`язання спору.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Вислухавши представника позивача, дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_3 є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_4 з 13.04.2022 є внутрішньо переміщеними особами та мають фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .
Згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_4 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21.12.2023 №1719, працівниками служби у справах дітей обстежено житлово-побутові умови проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що для дитини створені належні житлово-побутові умови, також проведена бесіда з дитиною ОСОБА_4 стосовно позбавлення його батька батьківських прав. Так хлопчик зазначив, що востаннє спілкувався з батьком приблизно у 2021 році, на даний час він з ним не спілкується та не бачиться, місце його перебування йому не відомо, позовні вимоги матері підтримує.
Службою також встановлено, що відповідач з 27.01.2021 взятий на облік як ВПО у Краматорському районі Донецької області, разом з дитиною ОСОБА_4 , з 07.06.2021 взятий на облік як ВПО разом з дитиною в УСЗН Слов`янському відділі Краматорської райдержадміністрації, місце фактичного проживання/перебування- АДРЕСА_2 .
ОСОБА_3 направлялося повідомлення про засідання комісії на вказану адресу, проте лист повернувся із позначкою, що адресат відсутній за вказаною адресою.
Також комісією встановлено, що малолітній ОСОБА_4 навчається у приватному ліцеї "ІТ СТЕП СКУЛ" м. Івано-Франківськ, з п`ятого класу, мати належним чином займається вихованням та навчанням сина, постійно підтримує зв`язок із класним керівником, систематично оплачує навчання та харчування.
Крім того, у висновку зазначено, що позивачем не додано доказів щодо ухилення відповідача від матеріального забезпечення сина, зі слів ОСОБА_2 , вона не зверталася щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів у примусовому порядку.
На підставі викладеного, комісія вважає недоцільним позбавляти ОСОБА_3 батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За частинами 1-3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За частинами 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 ст. 164 СК України.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають: один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Відповідно ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.
Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав, визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні.
Суд бере до уваги, що позивачем не надано належних доказів, які б достовірно та беззаперечно підтверджували свідоме нехтування ОСОБА_3 своїми обов`язками щодо участі в утриманні та вихованні його сина і умисне ухилення від їх виконання.
В свою чергу, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, ОСОБА_3 не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.
Той факт, що на час розгляду справи малолітній ОСОБА_4 проживає окремо від батька, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у його утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.
Суд враховує висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Івано-Франківської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина.
Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства).
Відповідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Суд звертає увагу, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, позивач не довів підстав, визначених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав, які є вичерпними.
З огляду на вказане, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст. 12, 81, 263-265, 341, 342 ЦПК України, суд
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач може оскаржити рішення суду до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Є.В. Челюбєєв