Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/747/23
Провадження № 2/499/25/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

заочне

смт Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Тимчука Р.М. за участю секретаря судового засідання Скаковець Т.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Іванівка Одеської області справу за позовом органу опіки та піклування Великобуялицької сільської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Представник органу опіки та піклування звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини посилаючись на те, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_2 . Мати - ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 яка зараз відбуває покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років згідно вироку Іванівського районного суду в Одеській області від 20.02.2023 року.

Сім`я ОСОБА_4 , яка складається з двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітня ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_4 перебуває на обліку в Великобуялицькій сільській раді як сім`я, що перебуває в складних життєвих обставинах: батько ніде офіційно не працює, зловживає алкоголем, не займається належним чином вихованням та утриманням дитини. 14.10.2022 року дітей вилучали з сім`ї в сім`ю родичів матері, але пізніше мати припинила вживати алкогольні напої, змінила спосіб життя та переїхала від співмешканця ОСОБА_1 , але вже на той час була під слідством. Службою розглядалося декілька варіантів куди влаштувати дітей, зі всіма родичами проводилися бесіди щодо влаштування дітей до їх сімей, всі родичі відмовилися.

Згідно характеристики, наданої Великобуялицькою сільською радою від 22.05.2023 року № 559 ОСОБА_1 зарекомендував себе з негативної сторони: зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, часто мешкає у знайомих, друзів, не приділяє уваги дитині зовсім. На всі нарікання та побажання з боку сільської ради щодо догляду та виховання дитини чоловік ставиться безвідповідально та бездіяльно.

Працівниками служби у справах дітей Великобуялицької сільської ради регулярно проводилися обстеження житлово-побутових умов сім`ї, що підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов проживання, складених при відвідуваннях сім`ї ( від

19.04.2023 року, від 22.05.2023 року, від 03.05.2023 року, від 08.05.2023 року, від 11.05.2023 року, від 15.05.2023 року, від 17.05.2023 року, від 20.05.2023 року)

При неодноразових обстеженнях житлово-побутових умов сім`ї фіксувалися антисанітарні умови проживання . продуктів харчування мінімальний запас, від батька - стійкий запах алкоголю.

Відповідно до листа «Великобуялицькою закладу загальної середньої освіти Великобуялицької сільської ради» від 12.04.2023 року № 47а ОСОБА_1 не приділяє належної уваги своїй дитині, хлопчик відвідує школу нерегулярно, за дитиною ніхто не слідкує, немає контролю зі сторони батька. Батько своїм способом життя може становити загрозу життю та здоров`ю дитині.

Проведена профілактична робота не дала жодних позитивних результатів.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що становить загрозу для здоров`я та повноцінного розвитку неповнолітньої дитини, та підтверджують відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків, що є підставою у відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України Для позбавлення відповідача батьківських прав.

Представник позивача надали заяву про слухання справи у їх відсутність на позовних вимогах наполягали та не заперечували проти заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`являється, про причини неявки не повідомляє, заяв про відкладення розгляду справи не надавала, відзив на позов не подала.

На адресу суду повертаються конверти, з позначкою про неможливість вручення адресату (адресат відсутній за вказаною адресою).

Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомлені відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Виклик у судове засідання 31.01.2024 відповідач отримав, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи вищевикладене у суду є підстави вважати, що відповідач повідомлена належним чином, оскільки вся кореспонденція направлялася відповідачці за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку.

Отже судом було вжито всі можливі заходи, щодо виклику відповідача по справі до суду.

Суд визнає неявку відповідача з неповажних причин.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01.04.2008, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26.04.2007).

Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4ст. 223 ЦПК України постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову виходячи з наступного.

ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканець АДРЕСА_1 є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

Мати - ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 яка зараз відбуває покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років згідно вироку Іванівського районного суду в Одеській області від 20.02.2023 року мешкала зі співмешканцем гр. ОСОБА_7 , мають від цих відносин неповнолітнього сина ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно характеристики, наданої Великобуялицькою сільською радою від 22.05.2023 року № 559 ОСОБА_1 зарекомендував себе з негативної сторони: зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, часто мешкає у знайомих, друзів, не приділяє уваги дитині зовсім. На всі нарікання та побажання з боку сільської ради щодо догляду та виховання дитини чоловік ставиться безвідповідально та бездіяльно.

Працівниками служби у справах дітей Великобуялицької сільської ради регулярно проводилися обстеження житлово-побутових умов сім`ї, що підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов проживання, складених при відвідуваннях сім`ї ( від 19.04.2023 року, від 22.05.2023 року, від 03.05.2023 року, від 08.05.2023 року, від 11.05.2023 року, від 15.05.2023 року, від 17.05.2023 року, від 20.05.2023 року)

При неодноразових обстеженнях житлово-побутових умов сім`ї фіксувалися антисанітарні умови проживання, продуктів харчування мінімальний запас, від батька - стійкий запах алкоголю.

Відповідно до листа «Великобуялицького закладу загальної середньої освіти Великобуялицької сільської ради» від 12.04.2023 року № 47а ОСОБА_1 не приділяє належної уваги своїй дитині, хлопчик відвідує школу нерегулярно, за дитиною ніхто не слідкує, немає контролю зі сторони батька. Батько своїм способом життя може становити загрозу життю та здоров`ю дитині.

ОСОБА_1 неодноразово запрошувався до служби у справах дітей Великобуялицької сільської ради, де проводилися профілактичні бесіди щодо належною виконання ним батьківських обов`язків, необхідності приведення до ладу помешкання.

Питання щодо неналежного виконання громадянином ОСОБА_8 батьківських обов`язків розглядалося на засіданні виконкому Великобуялицької сільської ради 24.05.2023 року, що підтверджується копією рішення виконавчого комітету від 24.05.2023 року № 103

Зазначені факти можна розцінити як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Проведена профілактична робота не дала жодних позитивних результатів. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що становить загрозу для здоров`я та повноцінного розвитку малолітньої дитини, та підтверджують відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків, що є підставою у відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Суд застосовуючи норми матеріального права виходив з такого.

Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч.4,5 ст.19 СК України при розгляді судом справ щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо роз`яснення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків а також на підставі інших документів, що стосуються справи.

Представником служби у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації було надано висновок та рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно його дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як зазначено у ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 27 цієї Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України».

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не приділяє уваги фізичному та духовному розвитку, матеріальному забезпеченню своїй дитині, не забезпечує рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»№ 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини.

Проаналізувавши всі докази по справі в їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав буде відповідати меті цього заходу: захисту інтересів дітей та стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. З огляду на наведені обставини, суд визнає його поведінку ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав.

Крім того, суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15, провадження № 61-4879св20.

Позивачем по справі поставлена вимога про стягнення аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, яка позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей, та згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини.

При визначенні розміру аліментів, суд виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, призначає аліменти.

Тому вимога про стягнення аліментів також підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів а також на підставі п.3 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» .

Виходячи з такого та беручи до уваги, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі суд приходить до висновку про необхідність стягнення судового збору з відповідачів на користь держави у розмірі 2422,40 гривень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 150,155, 164-167, ст. 180-183, 191 СК України ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»№ 3 від 30.03.2007 року , ст.ст. 10, 11, 57, 64, 82,88,141, 198,200,258,259,264,268,272,273 ЦПК України суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву органу опіки та піклування Великобуялицької сільської ради (67224, Одеська область,Березівський район, с. Великий Буялик вул. Преображенська,№18, 0 до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ,РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , як такого, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частки доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття на користь опікуна або дитячого державного закладу, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, а саме з 12 липня 2023 року

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 2422,40 гривень. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя