10.09.24 Справа № 469/207/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року селище Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Тавлуя В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Рогозевич С.О.,

скаржник ОСОБА_1 - не з`явилась,

представник скаржника адвокат Старчеус О.П. - не з`явилась,

представник Березанського відділу ДВС у

Миколаївському районі Миколаївської області

Південного міжрегіонального

управління Міністрества юстиції (м.Одеса) - не з`явився,

представник заінтересованої особи ПАТ «Альфа-Банк» - не з`явився,

заінтересована особа ОСОБА_2 - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Березанського відділу Державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),-

в с т а н о в и в:

Скаржниця звернулася до суду з вказаною скаргою, у якій зазначила, що її матері на праві приватної власності належить будинок, який вона вирішила подарувати їй.

В липні 2024 року скаржниця звернулася до нотаріуса щодо укладення цієї угоди та дізналася, що все її нерухоме майно знаходиться під обтяженням, реєстраційний номер 7878593, зареєстрованим реєстратором: Миколаївська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови старшого державного виконавця ВДВС Березанського РУЮ Книрша Євгена Володимирович про арешт майна в межах виконавчого провадження № 45621595 з примусового виконання виконавчого листа № 469/207/14-ц, 2/469/168/14, виданого 08.04.2014 Березанським районним судом Миколаївської області про стягнення з неї на користь ПАТ «Альфа-Банк» боргу в сумі 921768,43 грн.

28 липня 2015 року виконавче провадження Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу було завершено на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ, у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернене стягнення, заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Проте, державний виконавець у постанові про завершення виконавчого провадження не зазначив про зняття арешту, накладеного на моє майно, чим порушив ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час закінчення виконавчого документа).

18 червня 2024 року скаржниця звернулася із заявою до Березанського ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області про зняття арешту із нерухомого майна, однак, їй було відмовлено, оскільки виконавче провадження знищене у зв`язку із закінченням терміну його зберігання.

На сьогодні скаржник має намір прийняти в дар нерухоме майно, проте через наявність арешту позбавлена це зробити.

Посилаючись на викладені обставини, скаржник просила зняти арешт, накладений в межах виконавчого провадження № 45621595 постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Березанського районного управління юстиції Книрш Є.В., реєстраційний номер обтяження 7878593 на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 13 серпня 2024 року скаргу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду скарги по суті з викликом сторін.

У судове засідання скаржник та її представник не з`явилися, представник скаржника надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю та відсутності скаржника, скаргу підтримали.

Представники Березанського відділу ДВС у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та заінтересованої особи ПАТ «Альфа-Банк», заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились та не повідомили причину неявки, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин суд розглянув справу за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (в редакції від 01 серпня 2024 року, на момент звернення до суду ) примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (в редакції від 01 серпня 2024 року) встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з матеріалів справи №469/207/14-ц, 2/469/168/14 за позовом ПАТ Альфа-Банк до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, на підставі рішення суду від 27 березня 2014 року Березанським районним судом Миколаївської області 08 квітня 2014 року видано виконавчі листи у справі №469/207/14-ц, 2/469/168/14 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 921768,43 грн., а також судовий збір в сумі 3654,00 грн., та 12 листопада 2014 року виконавчі листи направлено ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.43-44, 52, довідковий лист до справи).

Як встановлено з витягу з Автоматизованої системи виконавчого провадження (ВП спецрозділ), постановою старшого державного виконавця ДВС Березанського РУЮ Книрш Є.В. від 26 листопада 2014 року відкрито виконавче провадження №45621595 з примусового виконання виконавчого листа №469/207/14-ц, 2/469/168/14 від 08 квітня 2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 921768,43 грн. з накладенням арешту на майно боржника ОСОБА_3 та заборони на його відчуження (а.с.74-75).

28 липня 2015 року виконавче провадження № 45621595 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 921768,43 грн. завершено на підставі постанови головного державного виконавця Березанського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 28 липня 2015 року та повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» через відсутність у боржника майна; строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання - 28 липня 2016 року (а.с.74-75).

Як вбачається з рішення Баришівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2015 року, скаржниця розірвала шлюб з ОСОБА_2 , та після розірвання шлюбу змінила своє шлюбне прізвище « ОСОБА_4 » на дошлюбне « ОСОБА_5 » (а.с.76).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (який діяв на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом.

Частиною першою статті 6 Закону № 606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону № 606-XIV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями ст.57 Закону № 606-XIVпередбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону № 606-XIV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону).

Частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для реального виконання рішення, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню.

Судом встановлено, що 28 липня 2015 року ВДВС Березанським РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» із встановленням строку повторного пред`явлення виконавчого документа на примусове виконання до 28 липня 2016 року (а.с.74-75).

При цьому арешт на майно боржника не знято.

Згідно з актуальною інформацією про нерухомість онлайн-бази даних Опендатабот від 12 червня 2024 року, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухового майна міститься запис за №7878593 від 28.11.2014 року про арешт нерухомого майна, належного ОСОБА_6 , внесений державним реєстратором Березанського РУЮ Миколаївської області Морозовим С.А. на підставі постанови державного виконавця відділу ДВС Березанського РУЮ у Миколаївській області про арешт майна б/н від 26.11.2014 року (а.с.72).

Згідно з п.9.9 розділу IX «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», затвердженої наказом Міністерства юстиції №2274/5 від 25.12.2008 року (який діяв на час завершення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачеві) та п.2 розділу XI «Знищення справ та виконавчих проваджень» затвердженої наказом Міністерства Юстиції №1829/5 від 07.06.2017 року «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Як вбачається з відповіді Березанського відділу ДВС у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 20 червня 2024 року, виконавче провадження №45621595 знищено у зв`язку із закінченням трирічного строку зберігання. (а.с.73).

Згідно результатів пошуку за даними АСВП виконавчі провадження щодо ОСОБА_6 відсутні.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

- закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 49 цього Закону;

- повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 47 цього Закону;

- повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено, як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Відповідно до п.4.10.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року №74/5, в редакції чинній на момент прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження (окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби) державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, відповідно до ст.50 Закону та Інструкції про проведення виконавчих дій, відділ державної виконавчої служби при поверненні виконавчого документа стягувачеві повинен був зняти накладений арешт на все майно скаржника.

Відповідно до положень ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У постанові Верховного Суду від 27.03.2020 року у справі № 817/928/17 визначено, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Таким чином, оскільки накладений арешт на майно порушує право скаржника на користування та розпорядження своїм майном, існування на даний час підстав для такого обтяження судом не встановлено, вимога скаржника про вирішення питання про зняття арешту з майна залишена без задоволення відділом ДВС, виконавче провадження є закінченим, а тому право скаржника підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст.258-261, 447-452 ЦПК України, суд - п о с т а н о в и в:

Скаргу задовольнити у повному обсязі.

Зобов`язати Березанський відділ державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) () зняти арешт з нерухомого майна, належного ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладений на підставі постанови про арешт майна у виконавчому провадженні №45621595 з примусового виконання виконавчого листа №469/207/14-ц, 2/469/168/14, виданого Березанським районним судом Миколаївської області 08 квітня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 921768,43 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Березанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: