КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2024 року

справа № 755/581/24

провадження № 22-ц/824/9521/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

при секретарі: Бобко К.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Музичко Руслани Василівни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2024 року, постановлене під головуванням судді Галаган В.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2024 ОСОБА_1 , звернулась до суду із вищевказаним позовом,в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача грошові кошти у сумі 38 041,20 грн.

Вимоги мотивовано тим, що 16.09.2022 року позивачем та відповідачем було підписано попередній договір купівлі-продажу квартири або договір завдатку, за яким позивачем сплачено відповідачу 1 000,00 доларів США. Однак, позивач вважає даний договір нікчемним, оскільки нотаріально не посвідчений, тому сплачений позивачем завдаток за таким договором підлягає поверненню, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2024 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Вподаній апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення позову.

Посилається на те, що кошти передані відповідачеві при підписанні правочину. Вказує на нікчемність правочину, оскільки останній нотаріально не посвідчений, а тому відповідач зобов`язаний повернути отримані кошти. Вважає помилковим висновок суду про відсутність доказів отримання відповідачем коштів. Також апелянт посилається на ст. 1212 ЦК України та обов`язок ОСОБА_2 повернути безпідставно набуті кошти.

Крім того, зазначає, що орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач понесла в суді апеляційної інстанції, становить 26816,80 грн, з яких - 25000 грн витрати на правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Посилається на те, що попередній договір не містить дати та обставин передачі коштів, а тому факт передачі коштів не є підтвердженим.

В судовому засіданні представник позивача просив апеляційну скаргу задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що підписаний сторонами попередній договір в розумінні ст. 635 ЦК України є неукладений, оскільки сторонами не дотримано обов`язкової нотаріальної форми для договорів купівлі-продажу нерухомого майна, укладення якого сторони обумовили в майбутньому, та, відповідно, до такого договору не можуть бути застосовані наслідки недійсного (нікчемного) правочину. При цьому, позивачем не долучено до матеріалів справи доказів дійсної передачі відповідачу та отримання останнім заявленої позивачем суми.

Колегія суддів погодитись із висновком суду першої інстанції не може.

Судом встановлено, що 16.09.2022 року у простій письмовій формі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підписано попередній договір чи договір завдатку, предметом якого є передача у власність нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_1 за договірною ціною 33 300 доларів США. Строк підписання основного договору встановлено до 20.00 год. 18 жовтня 2022 року. У якості забезпечення своїх зобов`язань за даним договором покупець передає продавцю завдаток в розмірі 1 000,00 доларів США (а.с. 9-12).

Згідно положення ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язанні з його недійсністю.

Відповідно до змісту ст. 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі.

Разом з тим, статтею 657 Цивільного кодексу України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку(квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Так, встановлено, що 16.09.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підписано попередній договір чи договір завдатку, предметом якого є передача у власність нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_1 за договірною ціною 33 300 доларів США. Строк підписання основного договору встановлено до 20.00 год. 18 жовтня 2022 року. У якості забезпечення своїх зобов`язань за даним договором покупець передає продавцю завдаток в розмірі 1 000,00 доларів США.

Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна лише передбачає укладення відповідного договору щодо переходу права власності на нерухоме майно, а відтак державна реєстрація попереднього договору не здійснюється. Однак, попередній договір купівлі-продажу є укладеним, оскільки сторони досягли згоди усіх істотних умов договору, зокрема, предмет договору, його ціна.

Разом із тим, підписаний 16.09.2022 року попередній договір нотаріально не посвідчений, а відтак є недійсним (нікчемним).

Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до умов попереднього договору покупець ( ОСОБА_1 ) передає продавцю ( ОСОБА_2 ) завдаток у розмірі 1000,00 дол. США.

Отже, при укладенні попереднього договору, відбулась передача грошових коштів. А тому, з урахуванням положень ст. 216 ЦК України, сплачені ОСОБА_1 грошові кошти ОСОБА_2 у розмірі 1000,00 доларів, що на момент пред`явлення позову становить 38 041,20 грн підлягають поверненню.

Судом першої інстанції не в повній мірі досліджено усі обставини, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, із відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір за подачу позову у розмірі 1211,20 грн та 1816,50 грн за подачу апеляційної скарги.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представником позивача зазначено, що попередній розрахунок судових витрат як позивач понесла на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції становить 35 000,00 грн, та у суд апеляційної інстанції у розмірі 25 000,00 грн., що у загальному розмірі становить 60000,00 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу матеріали справи містять ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Музичко Р.В.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Критерії реальності та розумності розміру адвокатських витрат застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи беручи до уваги ціну позову, колегія суддів вважає, що відшкодування витрат у загальному розмірі 60 000,00 є завищенимта підлягають зменшенню до 5000,00 грн.

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Музичко Руслани Василівни задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 38 041,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн та судовий збір у розмірі 1816,50 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді