УХВАЛА

30 січня 2024 року м. Кропивницький

справа № 2-2703/2006

провадження № 22-ц/4809/353/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Письменний О.А.,

за участю секретаря судового засідання Зубіцької Н.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Кропивницький,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 грудня 2006 року у складі судді Регеші В.О.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2006 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 грудня 2006 року затверджено мирову угоду у справі, згідно якої ОСОБА_1 у власність передано:

1)приміщення ломбарду по АДРЕСА_1 , вартістю 10 000 грн.;

2)трьохкімнатну квартиру ІІ в будинку АДРЕСА_2 , вартістю 15 000 грн.;

3)однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , вартістю 5 000 грн.;

4)приміщення автозаправної станції по АДРЕСА_4 , вартістю 5000 грн. та виділену земельну ділянку площею 0,1770 га, яка виділена під автозаправну станцію в АДРЕСА_4 , вартістю 10 000 грн.;

5)автозаправну станцію по вул. Комсомольській в м. Світловодськ Кіровоградської області, вартістю 2000 грн.;

6)автозаправну станцію в АДРЕСА_5 , вартістю 20 000 грн., частину комплексу викуплених будівель військового містечка АДРЕСА_6 , а саме: приміщення клубу вартістю 5000 грн., приміщення казарми, вартістю 2000 грн., приміщення КПТ, вартістю 3000 грн., а всього на загальну суму 130 000 грн.

Відповідачу ОСОБА_2 у власність передати:

1)приміщення ломбарду по АДРЕСА_7 , вартістю 10 000 грн.;

2)квартиру АДРЕСА_8 , вартістю 16 000 грн.;

3)автозаправну станцію по АДРЕСА_9 , вартістю 25 000 грн.;

4)автозаправну станцію по вул. 3-ої об?їздної дороги в м. Світловодську Кіровоградської області, вартістю 20 000 грн.;

5)частину комплексу викуплених будівель військового містечка НОМЕР_1 по АДРЕСА_10 , а саме: приміщення лазні, вартістю 10 000 грн., приміщення столової, вартістю 15 000 грн., приміщення штабу, вартістю 20 000 грн., приміщення складу площею 228,9 кв.м, вартістю 15 000 грн., а всього на загальну суму 130 000 грн.

Сторонам роз?яснено наслідки укладення мирової угоди.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя закрито.

07 грудня 2023 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Кропивницький звернувся до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 грудня 2006 року.

В апеляційній скарзі представник скаржника зазначив, що він не брав участі у розгляді справи, але оскаржуваною ухвалою суд вирішив питання про розподіл майна стосовно якого у Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький існує інтерес щодо повернення даного майна державі.

Зазначав, що майно, яке було розподілено між подружжям ОСОБА_3 , шляхом укладення мирової угоди, затвердженої 15.12.2006 ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області, як зазначено в позовній заяві ОСОБА_1 , не було оформлено як їх спільна сумісна власність. Позивач у позовній заяві зазначала, що спірне нерухоме майно було придбано за рахунок спільних коштів та спільною працею, але суду не було надано документів на підтвердження цього.

Відповідно до свідоцтва № 203 від 11.11.2005 комплекс будівель, розташований за адресою АДРЕСА_10 , належав державі Україна в особі Верховної ради в оперативному управлінні Міністерства оборони України.

Надалі відповідно до договору купівлі-продажу від 05.12.2005 № б/н, укладеного між Дочірнім підприємством Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціалізованого призначення «Укрспецекспорт» Державним підприємством «Спеціалізована зовнішньоторгівельна фірма «Прогрес»» та Приватним підприємством фірмою «Далер» в особі директора Самофал Н.Б. було відчужено 33/100 частин комплексу будівель за адресою АДРЕСА_10 .

Відповідно до довідки від 19.12.2013 № 399 за підписом командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_4 фонди військового містечка № НОМЕР_1 Кіровоградського гарнізону, розташованого за адресою: АДРЕСА_10 , яке було вивільнено у 1996 році в зв?язку з розформуванням військової частин НОМЕР_3 , були прийняті комісією військової частини НОМЕР_2 в односторонньому порядку в зв?язку з закінченням терміну договору оренди від 27.02.1998 № 181/9-64 р., від фірми «Далер» без будь-якої документації (в наявності були тільки Ф 402).

Порядок відчуження військового майна регулюється Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України». Згідно ст. 6 цього Закону «Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України».

Зауважив, що в данному випадку немає рішення Кабінету Міністрів України щодо відчуження 33/100 частин комплексу будівель військового містечка НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_10 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна право власності на 67/100 комплексу будівель за адресою: АДРЕСА_10 , зареєстровано за Міністерством оборони України на підставі рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради від 19.10.2018.

Посилаючись на зазначені обставини, представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький просив скасвувати ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 грудня 2006 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло, що згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Сторони, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засіданння апеляційного суду не з?явилися.

Причини неявка сторін в судове засідання, які зазначені ними у поданих до апеляційного суду заявах про відкладення розгляду справи на іншу дату не можуть вважатися поважними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Статтею 17 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 12, 13 ЦПК України кожна особа несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, якими урегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Крім того, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб, а також у випадках, коли висновки суду при захисті порушених прав учасників справи безпосередньо впливають (порушують) на права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі.

У таких випадках рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, але й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Системний аналіз наведеної норми процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції. Якщо обставини вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Подібний висновок викладений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

Апеляційне провадження по даній справі було відкрито за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участі у справі, але вважає, що оскаржуване судове рішення, впливає на її права та інтереси.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційний відділ м. Кропивницький, вказував, що суд першої інстанції вирішив питання про його права і інтереси, оскільки судовим рішенням сторонам було передано у власність майно (комплекс будівель, розташований за адресою АДРЕСА_10 ), яке відповідно до свідоцтва № 203 від 11.11.2005, належало державі Україна в особі Верховної ради в оперативному управлінні Міністерства оборони України.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами у даній справі виник з приводу права власності на нерухоме майно.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 05.12.2005 № б/н, укладеного між Дочірнім підприємством Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціалізованого призначення «Укрспецекспорт» Державним підприємством «Спеціалізована зовнішньоторгівельна фірма «Прогрес»» та Приватним підприємством фірмою «Далер» в особі директора Самофал Н.Б., було відчужено 33/100 частин комплексу будівель за адресою АДРЕСА_10 .

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частинами першою третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Оскаржуваною ухвалою судом затверджено мирову угоду та здійснено поділ майна подружжя, яке належало їм на час її постановлення, в тому числі і 33/100 частин комплексу будівель за адресою АДРЕСА_10 . Підстави правомірності набуття цього майна у власність подружжям не були предметом розгляду даної справи.

Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину, зокрема, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Це означає, що кожний вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватись, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Договір купівлі-продажу від 05.12.2005 № б/н, яким було відчуджено 33/100 частин комплексу будівель за адресою АДРЕСА_10 , є правомірним та недійсним в судовому порядку не визнавався.

З огляду на викладене, доводи скаржника не вказують на те, що оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про права та інтереси особи, яка звернулася із даною скаргою, тоді як наявність порушених прав є основною умовою для здійснення судового захисту та за відсутності яких захист не здійснюється.

У постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі №522/2736/16-ц (провадження №61-13633св21) зроблено висновок, що у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Згідно з ч.2 ст.362 ЦПК України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Виходячи із вищезазначеного, оскільки ухваленим у даній справі судовим рішенням не вирішувались питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький, колегія суддів вважає, що провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 грудня 2006 року підлягає закриттю.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду задоволено клопотання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.

Доказів сплати скаржником судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 грудня 2006 року матеріали справи не містять.

Частиною 2 статті 133 ЦПК України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду юридичною особою становить 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційна скарга подана до суду 07 грудня 2023 року. Станом на 01 січня 2023 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 2684 грн. 00 коп.

Враховуючи зазначене, в порядку ч.2 ст 136 ЦПК України, з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2684,00 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 259, 362, 367, 368, 374 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 грудня 2006 року у цивільній справі, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, закрити.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький на користь держави 2684,00 грн. судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст ухвали складено 30 січня 2024 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді Л.М. Дьомич

О.А. Письменний