Справа № 185/8638/24
Провадження № 2/185/4489/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 вересня 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О. з участю секретаря судового засідання Преображенської К.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В

15 серпня 2024 року позивач звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди.

Позиція позивача

Позивач посилається на те, що він працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», внаслідок роботи на підприємстві він втратив професійну працездатність.

Позивач просить стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 245 000.00 грн.

Ухвалою від 30 серпня 2024 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Заяви та клопотання відповідача

Відповідач звернувся до суду з відзивом на позовну заяву у якому просив суду задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Моментом, з яким пов`язується виникнення у позивача права на відповідне відшкодування є момент заподіяння шкоди.

Спірні правовідносини з позивачем виникли з 13.06.1984 року, тобто до 01 січня 2004 року - дня набрання чинності Цивільним Кодексом України, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК Української РСР в редакції від 18.07.1963 року, яка не передбачала права на відшкодування моральної шкоди.

Закон України «Про охорону праці» набув чинності від 14.10.1992 року введено в дію 24.11.1992року.

24.12.1999 року Кодекс законів про працю доповнено статтею 237-1, якою встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, відповідно до Закону України «Про внесення змін до КЗпП України», який набрав чинності з 13.01.2000 року.

Тобто діюче на той час законодавство не передбачало відшкодування моральної шкоди потерпілому на виробництві.

Фактичні обставини, встановлені судом

ОСОБА_1 з 27 червня 1977 року по 09 жовтня 1979 року, та з 15 жовтня 1979 року по 14 липня 1982 року, та з 03 серпня 1982 року по 25 лютого 1991 року працював у різних структурних підрозділах на різних посадах у ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Під час роботи на підприємстві відповідача з позивачем стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що підтверджується актом про нещасний випадок, форми Н-1 №11 від 12 лютого 1984 року.

П. 14 акту форми Н-1 вказує на обставини, за яких стався нещасний випадок, а саме: Гроз ОСОБА_1. сумісно з іншими робітниками ланки, після засувки конвеєра СП-202 та конвеєрного сплаву у верхній ніші після уходу з неї комбайна ІК-101, згідно технологічним роботам приступивши до пересування секції №110, знаходячись перед раніше пересунутої секцією №111, гроз ОСОБА_1 розгрузив секцію 110 і після її посадки шматком породи, що випав з покрівлі між секціями отримав травму в області лівої скроні.

Згідно довідки ЛТЕК від 13 червня 1984 року серії ДНП-Р-82 № 021948 позивачу первинно безстроково встановлено третю групу інвалідності. Згідно з випискою з акту огляду ЛТЕК №76 від 13 червня 1984 позивачу первинно безстроково визначено ступінь втрати працездатності на рівні 60 % через трудове каліцтво згідно з актом Н-1 №11 від 12 лютого 1984 року.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною третьою статті 5 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Тлумачення статті 5 та пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що за загальним правилом дія актів цивільного законодавства вчасі має футуроспективний характер, тобто спрямована на майбутнє - акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-ХІУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-ХІІ "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди.

Таким чином, моментом, з яким повязується виникнення у позивача права на відповідне відшкодування є момент заподіяння шкоди.

Отже, спірні правовідносини з позивачем виникли з 13.06.1984 року, тобто до 01 січня 2004 року - дня набрання чинності Цивільним Кодексом України, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК Української РСР в редакції від 18.07.1963 року, яка не передбачала права на відшкодування моральної шкоди.

Закон України «Про охорону праці» набув чинності від 14.10.1992 року введено в дію 24.11.1992 року.

Лише 24.12.1999 року Кодекс законів про працю доповнено статтею 237-1, якою встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, відповідно до Закону України «Про внесення змін до КЗпП України», який набрав чинності з 13.01.2000 року.

До набрання чинності зазначеної норми правовідносини щодо відшкодування шкоди було врегульовано Правилами відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, заподіяної працівникам і службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з їхроботою, затвердженими постановою від 22.12.1961 року №483/25 Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президіумом Всесоюзної Центральної Ради Професійних спілок, які не передбачали відшкодування працівнику моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві.

За загальним правилом про дію нормативно-правового акту у часі до кожної події факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія факт чи відносини мали місце, а не на момент пред`явлення позову та розгляду його в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовую цивільну відповідальність особи.

Таким чином, нормативно-правові акти, які набрали чинності після періоду. в який склалися правовідносини між сторонами, в тому числі ЗУ «Про охорону праці», ст. 237-1 КЗпП України, статті 1167 та 1168 Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 року, не можуть бути застосовані до спірних відносин, а відтак не можуть бути і задоволені на їх підставі позовні вимоги (зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15.05.2023 року по справі № 210/4481/22).

Події, що стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами ОСОБА_1 , мали місце у 1984 році, та не потягнули за собою виникнення у Позивача цивільного права на відшкодування моральної шкоди в 2024 році, оскільки законодавство, що було чинним на момент настання нещасного випадку, не містило положень щодо відшкодування моральної шкоди.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР (Кодекс доповнено статтею 440-1 згідно з Законом №3188-12 від 06.05.1993 року) та стаття 237-1 КЗпП України (Кодекс доповнено статтею 237-1 згідно із Законом N 1356-ХІУ ( 1356-14 ) від 24.12.1999 РОКУ) не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, які мали місце до набрання ними чинності. Таким чином, у роботодавця не виникло обов`язку перед позивачем з відшкодування моральної шкоди.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2023 року у справі № 210/4481/22 (№ 61-8541св23). від 31 березня 2022 року у справі № 210/2283/20 (провадження № 61-19508св20) та від 25 січня 2018 РОКУ у справі № 219/10961/15-п (провадження N° 61-553св18).

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 264-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Витрати на судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у Дніпровський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

- ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

-Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», 51400 Дніпропетровська область, місто Павлоград, вулиця Соборна, 76, .

Суддя: В. О. Головін