РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

копія
Справа № 401/1008/24 Провадження № 2/401/1139/24

18 вересня 2024 року м. Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Мельничика Ю.С.,

за участю: секретаря судових засідань Пилипенко Т.Ю.,

представника відповідача, адвоката Чубенка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Процедура (рух) справи:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу за договором позики і розпискою від 01 грудня 2013 року у розмірі яка складає 1 000 000 грн. 00 коп.; індексу інфляції в розмірі 65 613 грн. 96 коп, 3 % річних в розмірі - 40 662 грн. 47 коп., та понесені судові витрати (судовий збір) в розмірі - 11 062 грн. 77 коп.

Ухвалою суду від 19 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, та відповідно до вимог ст. 19, п. 5 ч.4 ст.274 ЦПК України, відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 29 липня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що відповідач визнає позовні вимоги.

Аргументи позивача, ОСОБА_1 :

Позовні вимоги мотивовано тим, що 01 грудня 2013 року між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_2 було укладено договір позики. Відповідно до п. 1 Договору позики від 01 грудня 2013 року Позикодавець передає у власність Позичальнику грошову суму в розмірі, 1 000 000 грн. 00 коп., а Позичальник зобов`язується повернути позику в вищезазначеному розмірі Позикодавцю, в терміни та на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 3 Договору позики від 01 грудня 2013 року Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю отриману ним суму позики в повному обсязі до 01 грудня 2018 року включно. 01 грудня 2013 року ОСОБА_2 власноручно було написано розписку про отримання грошових коштів в розмірі 1 000 000 грн. 00 коп. від ОСОБА_1 згідно Договору позики від 01 грудня 2013 року. 05 листопада 2018 року між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_2 було укладено Договір про внесення змін до Договору позики від 01 грудня 2013 року.Однак після спливу строку позики відповідач не виконала свої зобовязання за вказаним договором, грошові кошти отримані в борг не повернула, а тому позивач вимушений звернутися до суду із даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач надав суду такі докази: - копія паспорта громадянина України та РНОКПП позивача та відповідача; - копія договору позики від 01 грудня 2013 року; - копія розписки ОСОБА_2 від 01 грудня 2013 року; - копія Договору про внесення змін до Договору позики від 01.12.2013 року; - копія вимоги від 14.03.2024 року.

Аргументи відповідача, ОСОБА_3 :

Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про визнання позову. Представник відповідача, адвокат Чубенко М.С. в судовому засіданні зазначив, що відповідач позовні вимоги визнає в повністю.

Дослідивши матеріали справи та зміст заяв сторін по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків.

Встановлені судом обставини справи:

Судом встановлено, що 01 грудня 2013 року між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_2 було укладено Договір позики.

Відповідно до п. 1 Договору позики від 01 грудня 2013 року Позикодавець передає у власність Позичальнику грошову суму в розмірі, 1 000 000 (один мільйон) грн. 00 коп., а Позичальник зобов`язується повернути позику в вищезазначеному розмірі Позикодавцю, в терміни та на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п. З Договору позики від 01 грудня 2013 року Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю отриману ним суму позики в повному обсязі до 01 грудня 2018 року включно.

01 грудня 2013 року ОСОБА_2 власноручно було написано розписку про отримання грошових коштів в розмірі 1 000 000 (один мільйон) грн. 00 коп. від ОСОБА_1 згідно Договору позики від 01 грудня 2013 року.

05 листопада 2018 року між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_2 було укладено Договір про внесення змін до Договору позики від 01 грудня 2013 року.

Відповідно до Договору про внесення змін до Договору позики від 01 грудня 2013 року Сторони домовились про внесення змін до п. 3 Договору позики від 01.12.2013 року виклавши його в новій редакції: 3. Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю отриману ним суму позики в повному обсязі до 01 грудня 2022 року включно.

Станом на день звернення до суду, ОСОБА_2 не виконала свої зобов`язання за Договором позики від 01 грудня 2013 року та не повернула ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1 000 000 грн. 00 коп.

14 березня 2024 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 вимогу в якій вимагав: повернути ОСОБА_1 грошові кошти згідно Договору позики від 01 грудня 2013 року в розмірі 1 000 000 грн. 00 коп.

З огляду на наведене позивач просить додатково стягнути 3% річних та нарахування індексу інфляції починаючи з 02 грудня 2022 року по 09 квітня 2024 року.

Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами, сторонами визнані та не спростовані.

Джерела права та оцінка суду:

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 202 ЦК України визначено - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до ч.1, 2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язань.

При цьому передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновок суду:

Відповідно до укладеного 01 грудня 2013 року договору позики ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 1 000 000 (один мільйон) грн. 00 коп., який мала повернути, з врахуванням змін до Договору від 05 листопада 2018 року, в строк до 01 грудня 2022 року включно.01 грудня 2013 року ОСОБА_2 власноручно написала розписку про одержання у позику 1 000 000 грн., яку надала позивачу.

Договір позики та розписка містять всю необхідну інформацію про позикодавця та позичальника, суму та строк договору.

ОСОБА_2 не виконала умов договору позики, не повернула кошти позивачу. Крім того відповідач не заперечила проти заявлених позовних вимог та визнала їх в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує його прав, свобод чи інтересів, суд, оцінивши в сукупності надані до справи докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача 50% понесених витрат на оплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 526-527, 530, 534, 625, 1046, 1048 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 12, 80, 141, 260, 272, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 01 грудня 2013 року, яка складає 1 000 000 (один мільйон) грн. 00 коп.; індекс інфляції в розмірі 65 613 (шістдесят п`ять тисяч шістсот тринадцять) грн. 96 коп, 3 % річних в розмірі - 40 662 (сорок тисяч шістсот шістдесят дві) гри. 47 коп.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову згідно квитанції TS203728 від 09.04.2024 року у сумі 5 531,38 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 5 531,38 грн.

Копію судового рішення в порядку, визначеному ст.272 ЦПК України, направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не були вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач:ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Світловодського

міськрайонного суду Ю.С. Мельничик

Згідно з оригіналом