Справа № 404/1743/23
Номер провадження 2/404/334/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді Мохонько В.В.,

за участі секретаря - Галушко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Кропивницькому, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року представник ТОВ «Консалт Солюшенс» звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути із ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 90 680,00 грн. яка складається з 64 222,63 грн. інфляційних втрат кредитора, 26 457,50 грн. 3% річних за користування коштами, судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» було укладено Кредитний договір №014/0456/5/12255 відповідно до умов якого, банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 30 000,00 доларів США строком до 26 березня 2015 року.

З метою забезпечення виконання кредитного договору 27 березня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір застави, посвідчений нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О. П. та зареєстровано в реєстрі №718 відповідно до якого предметом заставного майна було визначено транспортний засіб, Toyota Avensis, 2008 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.07.2011 року у справі №2-3367/11 позов ПАТ «Ерсте Банк» про стягнення заборгованості за кредитним: договором було задоволено. Було вирішено стягнути з ОСОБА_1 293 704 грн. 05 коп. заборгованості , 1700,00 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення.

17 березня 2022 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограду у справі №2-3367/11 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну сторони у виконавчому провадженні - задоволено; замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограду від 04.07.2011 року у справі №2-3367/11 за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а саме з ПАТ «Фідо Банк» на ТОВ «Консалт Солюшенс».

Відповідач ухиляється від виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 липня 2011 року у справі №2-3367/11, чим порушує принцип обов`язковості судового рішення, яке набрало законної сили.

На час звернення позивача з позовом, відповідач свої зобов`язання з повернення позивачу суми боргу за кредитним договором не виконав, безпідставно користуються грошовими коштами позивача, у зв`язку із чим ТОВ "Консалт Солюшенс" за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошову суму в розмірі 90 680,00 грн. яка складається з 64 222,63 грн. інфляційних втрат кредитора, 26 457,50 грн. 3% річних за користування коштами.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.03.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

13.02.2024 року ухвалами Кіровського районного суду м. Кіровограда відзив ОСОБА_1 - залишено без розгляду та заяву представника відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи №404/1743/23 (номер провадження 2/404/334/23) за правилами загального позовного провадження - залишено без задоволення.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, якою просив провести розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач до суду не з`явився, представник відповідача надала заяву про розгляд справи у її відсутності, у задоволення позовних вимог просила відмовити, підтримала клопотання про застосування строків позовної давності.

За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє, із наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.07.2011 року рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда у справі № 2-3367/11 за позов Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 293 704 грн. 05 коп., судовий збір 1700 грн. 00 коп. та за інформаційно - технічне забезпечення 120 грн. на користь ПАТ Ерсте Банк»

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.03.2022 року заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено, замінено стягувача ПАТ «Фідобанк»() на його правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс» () у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Кіровським районним судом м. Кіровограда у цивільній справі №2-3367/11 за позовом ПАТ «ФІДОБАНК» до ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0456/5/12255 від 27.03.2008 року.

Ухвала суду учасниками справи не оскаржувалась та набрала законної сили 04.04.2022 року, про що свідчить відмітка архіваріуса Кіровського районного суду м. Кіровограда.

Таким чином, до ТзОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 014/0456/5/12255 від 27.03.2008 року.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму в розмірі 90 680,00 грн. яка складається з 64 222,63 грн. інфляційних втрат кредитора, 26 457,50 грн. 3% річних за користування коштами за період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України гарантовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

За приписами ч. 2 ст. 625 цього Кодексу можна зробити висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, регулюються нормами ЦК України, що передбачають відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.03.2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а ч. 5 ст. 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

У рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі «Продан проти Молдови» суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили незважаючи на те, чи погоджується учасник справи з висновками суду викладеними в цьому рішенні, яке набрало законної сили.

Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Суд зазначає, що рішенням Кіровського районного судом м. Кіровограда визнано грошові зобов`язання, визначено їх розмір, ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку положення ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають застосуванню.

Крім того, наявна в матеріалах справи інформація про виконавче провадження від 16.10.2023 року не підтверджує фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом по рішенню Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.07.2011 року у справі №2-3367/11 за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним, оскільки виконавчий документ повернутий стягувачеві за п.2 ч.1 ст.47 за відсутністю у боржника майна.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного суду в своїй постанові від 19.06.2019 у справі за номером 646/14523/15-ц.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 14.01.2020 року у справі № 911/717/19.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Відповідно до здійсненого позивачем розрахунку, такий проведено з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок, який є логічний, складений відповідно до вимог ЦК України та узгоджується між собою і визначає межі позовних вимог та не спростований відповідачем.

З приводу заяви про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, керуючись нормою ч.1 ст.261 ЦК України, строк позовної давності починає відраховуватися з моменту відступлення права вимоги, а саме після підписання договору про відступлення прав вимоги, адже тільки з цього моменту позивач довідався про порушення відповідачем кредитних зобов`язань.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а оскільки відповідач не здійснив остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням, то зобов`язання не припинилось.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд, який виклав її у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином, строк позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України не сплив.

Таким чином, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню та стягує з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» грошову суму 90 680,00 грн. яка складається з 64 222,63 грн. інфляційних втрат кредитора, 26 457,50 грн. 3% річних за користування коштами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 684,00 грн. - судового збору.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» грошову суму в розмірі 90 680,13 грн., яка складається з 64 222,63 грн. інфляційних втрат кредитора, 26 457,50 грн. 3% річних за користування коштами, а також 2 684,00 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кіровський районний суд м. Кіровограда).

Відомості про учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», місцезнаходження: вул. Пушкінська, 36 офіс 308, м. Одеса, ;

відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повний текст судового рішення складено 16.02.2024 року.

Суддя

Кіровського районного суду

м. Кіровограда Віталіна МОХОНЬКО