Справа №489/5091/23
Провадження №2/489/192/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання Ставратій Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» про стягнення належних звільненому працівникові сум, середнього заробітку за час затримки розрахунку

встановив.

Позивач звернувся до суду з позовом до суду, яким просив: стягнути з відповідача на його користь 1703852,27 грн. розрахунку (належних звільненому працівникові, сум) обрахованих з урахуванням утриманих податків і зборів; стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку; стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до рішення Наглядової ради АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», яке оформлене п. 2 протоколу № 25/05-2022 від 25.02.2022, його з 01.07.2022 було обрано до складу Правління товариства на посаду комерційного директора. 22 червня 2022 року між ним та відповідачем укладено Контракт із додатком до нього, на підставі якого між ним та відповідачем виникли трудові правовідносини із визначенням суттєвих умов трудової угоди. Визначено строк дії угоди, права, обов`язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення та організації праці, умови розірвання трудового договору, в тому числі, дострокового. Наказом АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» № 1072-ос від 14.08.2023, на підставі рішення Наглядової ради товариства, яке оформлене протоколом, його 14.08.2023 звільнено на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України, тобто розірвано трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку припинення повноважень посадових осіб. Пунком 2 вказаного наказу, йому передбачено нарахування та виплата вихідної допомоги у розмірі шести середньомісячних заробітних плат відповідно до ст.. 44 КЗпП України, а п. 3 наказу передбачено нарахування та виплата компенсації невикористаної відпустки за 74 календарних дні. На час звільнення, йому нараховано до виплати 2731552,35 грн., 31 серпня 2023 року йому виплачено лише 1027700,08 грн. Залишок суми у розмірі 1703852,27 грн. йому не виплачено. З урахуванням того, що на теперішній час порушення стосовно невиплати сум належних йому при звільненні триває, просить стягнути з відповідача суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що рішенням Наглядової ради відповідача, позивача з 01.07.2022 було обрано до складу правління на посаду директора комерційного, а 24.06.2022 між позивачем та відповідачем укладено Контракт з членом правління АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» на підставі якого виникли трудові правовідносини. 11 серпня 2023 року Наглядовою радою відповідача було прийнято рішення, оформлене протоколом № 2/23, відповідно до якого повноваження усіх діючих членів правління товариства, у тому числі позивача, припинено з 14.08.2023. Того ж дня, видано наказ про звільнення позивача з посади директора комерційного. На виконання вимог ст.. 47 КЗпП України, позивачеві було видано копію наказу про звільнення та розрахунковий листок за серпень 2023 року, згідно якого виплати склали 2731552,35 грн. До складу обрахунку суми виплат було включено премію в сумі 1242240,00 грн., виплачену позивачу 17.05.2023. На момент виплати премії, товариство мало значний розмір заборгованості перед іншими юридичними особами. Протоколом засідання наглядової ради від 12.05.2023 № 12/05-2023 про виплату голові та членам правління товариства премій (заохочень) за перші чотири місяці 2023 року, не містять підстав нарахування та виплати голові та членам правління премій за результатами оцінки індивідуальних показників ефективності за перші 4 місяці року, не відображені будь які показники підвищення кількісних та/або якісних показників їх роботи. Одночасно, було встановлено факт наявності порушення норм Закону України «Про акціонерні товариства», а саме ч. 3 ст. 75, згідно якої рішення Наглядової ради приймається простою більшістю голосів членів наглядової ради від їх загальної кількості, які мають право голосу, якщо для прийняття такого рішення статутом акціонерного товариства не передбачено більшої кількості голосів. У заочному голосуванні з питання виплати премії голові та членам правління товариства прийняли участи три з п`яти обраних загальними зборами акціонерів АТ «Миколаївгаз» членів наглядової ради. За рішення про виплату премії голові та членам правління товариства проголосувало 2 члена наглядової ради, 1 утримався. У звязку з тим, що рішення Наглядової ради товариства, оформлене протоколом № 12/05-2023 від 12.05.2023 про виплату голові та членам правління товариства премії, набрало 2 з необхідних мінімальних 3-х голосів, воно не є прийнятим, а тому його виконання шляхом видання відповідного наказу та виплати грошових коштів є неправомірним. Наглядовою радою відповідача було прийнято одноголосне рішення скасувати рішення Наглядової ради АТ «Миколаївгаз» від 12.05.2023, оформлене протоколом № 12/05-2023. Приймаючи до уваги неправомірність та безпідставність виплати премії позивачу в травні 2023 року, 24.08.2023 відповідачем було прийнято наказ № 1138-ос про перерахунок вихідної допомоги та компенсації невикористаних відпусток згідно наказу про звільнення ОСОБА_1 № 1072-ос від 14.08.2023. На виконання цього наказу бухгалтерією товариства було здійснено перерахунок суми вихідної допомоги з 2925197,55 до 970941,72 грн. та суми компенсації відпустки з 473676,21 грн. до 311345,37 грн. Відповідно, загальна сума нарахування при звільненні позивача зменшена до 1336987,94 грн., з урахуванням сплачених сум податків у розмірі 260712,65 грн., а також сплаченого авансу в сумі 48575,21 грн. , остаточна сума розрахунку при звільненні позивача склала 1027700,08 грн. Листом від 31.08.2023 на адресу позивача відповідачем направлено розрахунковий лист та в той же день, згідно платіжної інструкції № 916 проведено повний розрахунок з позивачем та перераховано 1027700,08 грн.

Від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої просить задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що відповідачем не наведено належного правового обґрунтування проведення перерахунку, неврахування премії отриманої під час роботи та оподаткованої у відповідності із законом та не надав доказів правомірності перерахування та зменшення сум, які були нараховані йому до виплати на час звільнення. Не надано відповідачем і доказів допущення ним арифметичних помилок під час обрахування належних звільненому працівнику сум. Відповідачем свідомо та цілеспрямовано вживаються протиправні заходи направлені на позбавлення працівника належних при звільненні виплат, шляхом прийняття штучних локальних актів, які в цілому є зловживанням права в корпоративних правовідносинах. Відповідач посилається на певні корпоративні рішення та накази щодо проведення йому перерахунку вихідної допомоги та компенсації. Однак, ці акти були прийняті лише 23.08.2023 та відповідно 24.08.2023, тобто після його звільнення. Скасування корпоративного рішення наглядової Ради відповідача від 12.05.2023, яке оформлене протоколом № 12/05-2023 відповідно до рішення тієї ж ради від 23.08.2023 № 3/23 взагалі не є підставою для неврахування суми премії, які були нараховані та виплачені йому за підсумками роботи у 2023 році відповідно до наказу від 17.05.2023 № 653-ос.

Від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої просить суд: визнати незаконним наказ Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» від 24.08.2023 № 1138-ос про перерахунок вихідної допомоги та компенсації невикористаних відпусток згідно наказу про звільнення ОСОБА_1 № 1072-ос від 14.08.2023; стягнути з відповідача 1703852,27 грн. належний йому при звільненні сум, обрахованих вже з відрахуванням утриманих податків і зборів та середній заробіток за весь час затримки розрахунку, виходячи з 22675,95 грн. середньоденної заробітної плати; стягнути з відповідача судові витрати. Посилаючись на те, що після його звільнення з посади директора комерційного, з ним не було проведено розрахунок, не виплачено 2925197,55 грн. вихідної допомоги та 473676,21 грн. нарахованої компенсації за невикористану відпустку. Після звільнення його з роботи, як виходить з пояснення відповідача, не провівши розрахунок, він зменшив суми розрахунку до 1336987,94 грн. Це відбулося за рахунок зменшення розміру вихідної допомоги та компенсації відпустки відповідно з 29251997,55 грн. до 970941,72 грн. і з 473676,21 грн. до 311345,37 грн. внаслідок того, що товариством із розрахунків середнього заробітку була виключена премія, яка виплачена йому під час роботи на підставі наказу від 24.08.2023 № 1138-ос про перерахунок вихідної допомоги та компенсації невикористаних відпусток згідно наказу про звільнення ОСОБА_1 № 1072-ос від 14.08.2023. З мотивування відповідача та посилань викладених в оскаржуваному наказі виходить, що відповідач вказує на те, що рішення наглядової Ради від 12.05.2023 № 12/05-2023 про виплату премії ніби не набуло чинності та суло скасовано рішенням тоїж наглядової ради відповідача від 21.08.2023 № 3/23. Вважає, що наказ від 24.08.2023 № 1138-ос на підставі якого було проведено перерахунок та зменшені належні йому до виплати при звільненні суми є незаконним. Він прийнятий безпідставно із порушенням вимог діючого законодавства України та порушує його права. Наказ про перерахунок нарахованої йому суми до виплати при звільненні є незаконним, як і сам проведений перерахунок. Посилання відповідача в наказі на певні корпоративні рішення є безпідставним. Так, ці акти були прийняті лише 21.08.2023, тобто після його звільнення, а виплата всіх належних йому сум мала відбутися за ст.. 116 КЗпП України 14.08.2023. премія була виплачена йому під час роботи. Скасування корпоративного рішення наглядової Ради відповідача від 12.05.2023, яке оформлене протоколом № 12/05-2023 відповідно до рішення тієї ж ради від 23.08.2023 № 3/23 взагалі не є підставою для неврахування суми премії, які були нараховані та виплачені йому за підсумками роботи у 2023 році відповідно до наказу від 17.05.2023 № 653-ос.

Від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. вказує, що рішення наглядової ради приймається простою більшістю голосів членів наглядової ради, від їх загальної кількості, склад якої становить 6 осіб, які мають право голосу, якщо для прийняття такого рішення статутом акціонерного товариства не передбачено більшої кількості голосів. Відповідно до Статуту АТ «Миколаївгаз» рішення наглядової ради можуть прийматися шляхом заочного голосування (опитування). Згідно п. 13 протоколу загальних зборів АТ «Миколаївгаз» від 23.04.2021 № 21, до складу наглядової ради було обрано 5 осіб. В протоколі засідання наглядової ради від 12.05.2023 № 12/05-2023 зазначено, що по першому питанню порядку денного «Про виплату голові та членам правління товариства премії (заохочення)» проголосувало «за» 2 члени наглядової ради, «утримався» -1. Наведене свідчить, що менше 3 членів наглядової ради проголосувало за прийняте рішення. Отже, рішення у вигляді протоколу наглядової ради від 12.05.2023 № 12/05-2023 не може вважатися легітимним, оскільки не було достатньої кількості голосів членів наглядової ради АТ «Миколаївгаз» для його прийняття. Вимоги Статуту і Положення про наглядову раду визначають обов`язковість передачі оригіналу протоколу засідання наглядової ради у встановлений п`ятиденний строк до позивача з метою виконання та подальшого зберігання. Оригінал протоколу наглядової ради від 12.05.2023 № 12/05-2023 до товариства станом на момент виплати премії, звільнення позивача, проведення службового розслідування, скасування наказу про виплату премії та здійснення перерахунку сум належних звільненому працівникові, не надходив. Вищевказане свідчить про відсутність підстав виконувати рішення наглядової ради товариства, яке оформлене протоколом від 12.05.2023 № 12/05-2023, оскільки на момент винесення наказу про нарахування та виплати премії від 17.05.2023 № 653-ос, товариство не отримало оригіналу вказаного протоколу і навіть наявна копія свідчила про незаконність даного документу, оскільки зазначене в ній рішення було прийняте без необхідної кількості голосів членів наглядової ради АТ «Миколаївгаз».

Від позивача надійшли пояснення по справі. Пояснює, що наказ АТ «Миколаївгаз» від 12.09.2023 № 1221-ос, відповідно до якого скасовано наказ від 17.05.2023 № 653-ос щодо нарахування та виплати йому премії є хибним та незаконним. Наказ підприємства від 17.05.2023 № 653-ос вичерпав свою дію, так як цей локальний акт вже був реалізований. Тому скасування вказаного наказу ніяким чином не впливає на зміну обставини щодо необхідності включення сум премії для обчислення середньої заробітної плати. Скасування зазначеного наказу за умови його повної реалізації та після його звільнення є неможливим. Ні статут АТ «Миколаївгаз», ні положення КЗпП України не передбачено повноважень Голови правління на свій розсуд скасовувати раніше прийняті накази, що регулюють трудові відносини, які були припиненні.

18 грудня 2023 року від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якого просить:

- визнати незаконними наказу АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз»: від 24.08.2023 № 1138-ос про перерахунок вихідної допомоги та компенсації невикористаних відпусток згідно наказу про звільнення ОСОБА_1 № 1072-ос від 14.08.2023; від 12.09.2023 № 1221 про скасування наказу № 653-ос від 17.05.2023 «Про виплату премій» зокрема в частині, яка стосується ОСОБА_1 ;

- стягнути з відповідача на його користь 1703852,27 грн. належний йому при звільненні сум, обрахованих вже з відрахуванням утриманих податків і зборів та середній заробіток за весь час затримки розрахунку, виходячи з 22675,95 грн. середньоденної заробітної плати;

- стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу.

Від представника відповідача надійшли заперечення на заяву про зміну предмету позову, відповідно до яких просить відмовити в задоволенні заяви. Вказує, що у заяві про зміну предмету позову, позивач змінює і підстави позову звужуючи їх до обґрунтування необхідності задоволення нових немайнових вимог скасування наказів та залишаючи без обґрунтування (підстав позову) первинні майнові вимоги, наведені у позові.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказує, що відзив відповідача містить нові підстави заперечень стосовно первісних позовних вимог (стосовно стягнення сум вихідної допомоги та компенсації) та посилання на нові докази за цими вимогами, що є порушення положень ст..ст. 12, 13, ч. 3 ст. 83, ст. 178 ЦПК України. В той час як викладені нові мотивування щодо незаконності оскарження наказів відповідача прийнятих після його звільнення фактично залишаються без будь-яких заперечень. Відповідач не надав будь-яких належних та допустимих доказів як дійсного перевищення повноважень членами Наглядової ради у питанні виплати позивачу суми премії, так і відсутності на момент звільнення позивача його законних прав на отримання належних при звільненні сум. Сама по собі незгода відповідача із своїми рішеннями наглядової ради від 12.05.2023 № 12/05-2023, а також зі своїм же наказом від 17.05.2023 № 653-ос «Про виплату премії», які до наступного часу жодним судовим органом не визнані незаконними, не звільняють відповідача від своєчасного виконання обов`язку, встановленого ст.ст. 44, 116 КЗпП України стосовно виплати позивачу належних сум при звільненні. Обставини можливого перевищення повноважень певними членами наглядової ради підприємства можуть бути доведені лише вироком суду, який набрав законної сили або рішенням відповідного компетентного суду в процесі розгляду корпоративного спору. Саме по собі рішення наглядової ради від 12.05.2023, яке оформлене протоколом № 12/05-2023 не визнано недійсним, а було скасоване відповідачем лише 21.08.2023, тобто вказане рішення діяло з 12.05.2023 по 21.08.2023, а тому на момент його звільнення, вказане рішення діяло і відповідно були відсутні підстави для включення сум нарахованих та виплачених премій під час обрахування сум вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку працівнику на момент звільнення. Посилання відповідача на те, що ніби для визначення вихідної допомоги не може бути врахована премія, яка нарахована та виплачена у травні 2023 року за наслідками роботи за січень-квітень 2023 суперечить положенням п. 2,3,8 Порядку № 100. Відповідач не надав жодного розрахунку із якого можна було б побачити із чим саме не згоден відповідач, що свідчить про безпідставність зауважень відповідача та необґрунтованість його заперечень. Відповідачем було зроблено висновок, що винагороди (премії), що мають одноразовий характер, одноразові заохочення, у структурі заробітної плати належать до інших заохочувальних та компенсаційних виплат та не включаються до розміру заробітної плати, що береться до уваги при розрахунку середньої заробітної плати у разі її збереження, що узгоджується з п. 4 Порядку № 100. Насправді, такі висновки не були мотивовані посиланням на нормативні акти і є лише домислом представника відповідача. Після відкриття провадження у справі, відповідач свідомо та цілеспрямовано прийняв декілька протиправних локальних актів ненормативного характеру, які свідомо порушують права позивача.

Від представника відповідача надійшов відзив на заяву про зміну предмету позову, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що умови контракту засвідчують, що працівнику виплачується в обов`язковому порядку щомісячна винагорода (посадовий оклад) та може виплачуватися річна премія за результатами діяльності товариства. Згадка про повноваження наглядової ради ухвалити рішення щодо сплати працівнику інших місячних премій (заохочень) міститься лише у п. 9 Додатку до контракту. Згідно п. 10.1.1 Статуту, наглядова рада як колегіальний орган здійснює захист прав акціонерів товариства і діє в межах компетенції, визначеної статутом та законом. З питань оплати праці голови та членів правління, наглядова рада товариства компетентна встановлювати розмір їхньої винагороди, що у ситуації із позивачем було реалізовано через встановлення розміру посадового окладу. Нарахування та виплата одноразової суми коштів під назвою «премія» на користь позивача за рішенням наглядової ради вчинено з перевищенням повноважень. Рішення наглядової ради товариства № 12/05-2023 від 12.05.2023 загальними зборами товариства не схвалювалося. З урахуванням того, що не всі види премій (заохочень) повинні враховуватися під час визначення розміру середньої заробітної плати відповідач не брав до уваги одноразову суму коштів у вигляді премії, яка без аргументування причин була нарахована та виплачена позивачу у травні 2023 року. До розрахунку середньомісячного заробітку включаються систематичні виплати виробничого характеру, які пов`язанні виконання трудової функції працівника. А такі позивачу не нараховувалися і не могли бути нараховані з огляду на те, що всі матеріальні заохочення, що відображають характер та інтенсивність роботи позивача вже враховані в розмір його посадового окладу і в подальшому не можуть бути додатково нараховані (виплачені). Премія, яка була виплачена за перші чотири місяці 2023 року, зокрема і в тому числі, директору комерційному має одноразовий, а не систематичний характер, в минулому не виплачувалася відповідачем ніколи, а тому відповідачем з урахуванням протоколу наглядової ради товариства від 21.08.2023 було правомірно обчислено розмір середньої заробітної плати для проведення розрахунків при звільненні із позивачем, без урахування суми одноразової премії у розмірі 1242240,00 грн.

Ухвалою суду від 06.09.2023, залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою суду від 06.09.2023, відмовлено у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 15.09.2023, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.05.2024, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Позивач зазначає, що відповідно до рішення Наглядової ради АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», яке оформлене п. 2 протоколу № 25/05-2022 від 25.02.2022, його з 01.07.2022 було обрано до складу Правління товариства на посаду комерційного директора.

24 червня 2022 року між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (надалі товариство) та ОСОБА_1 (надалі працівник) укладено Контракт з членом Правління Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (далі Контракт), відповідно до якого, працівник приймається на роботу в товариство до складу правління: членом правління товариства на посаду Директора комерційного, відповідно до рішення Наглядової ради Товариства від 25.05.2022 (протокол № 25/05-2022).

Відповідно до п. 1.2 Контракту, цей контракт є строковим трудовим договором. На підставі контракту виникають трудові відносини між товариством і працівником.

Згідно п. 7.1 Контракту, цей контракт є укладеним з дати його підписання сторонами та діє з 01 липня 2022 року по 30 червня 2025 року включно.

Згідно з копією Додатку до Контракту з членом Правління Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» від 24.06.2022 (між АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» та ОСОБА_2 ) за виконання обов`язків, передбачених Контрактом, працівнику встановлено щомісячний посадовий оклад в розмірі 120000 грн. Сторони встановили, що в розмірі посадового окладу працівника вже враховані ті види матеріального заохочення, що відображають характер та інтенсивність роботи члена Правління Товариства (режим роботи, виконувані функції, робоче навантаження, минулі досягнення, відпрацьований стаж, професійну майстерність тощо), і в подальшому не можуть бути додатково нараховані (виплачені) працівнику. Працівнику може виплачуватись річна премія. Виплата працівнику річної премії здійснюється за результатами оціни індивідуальних показників ефективності, що встановлюються на поточний рік, та виключно за умови прийняття відповідного рішення Комітетом з кадрів та винагород, а у разі якщо цей комітет не сформовано Наглядовою радою Товариства. Рішення оформлюється протоколом засідання Комітету з кадрів та винагород, а у разі якщо цей комітет не сформовано протоколом засідання Наглядової ради Товариства. Річна премія працівника встановлюється в розмірі до 480000 грн., що складає 100% всього розміру річної премії. Працівнику можуть сплачуватись інші місячні премії (заохочення) за рішенням Наглядової ради Товариства.

Як вбачається з протоколу № 2/23 засідання Наглядової ради АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» від 11.08.2023, зокрема, вирішено припинити повноваження голови правління товариства та усіх діючих членів товариства з 14.08.2023.

Працівник може бути звільнений з займаної посади, а цей контракт розірваний до закінчення строку його дії, зокрема, у разі прийняття Загальними зборами акціонерів або Наглядовою радою товариства рішення про дострокове припинення повноважень (відкликання) члена Правління. Ця підстава для звільнення працівника може бути застосоване не раніше, ніж з 01 січня 2023 року.

Відповідно до протоколу № 25/05-2022 засідання Наглядової ради Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» від 25.05.2022, вирішено припинити повноваження Голови та членів правління товариства 30.06.2022 у зв`язку з закінченням 30.06.2022 строку дії Контрактів, зокрема, ОСОБА_1 директора комерційного.

Наказом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» № 1072-ос від 14 серпня 2023 року, звільнено 14 серпня 2023 року з посади директора комерційного члена Правління АТ «Миколаївгаз» ОСОБА_1 , згідно п. 5 ст. 41 КЗпП України.

З копії розрахункового листка за серпень 2023 року, виданого ОСОБА_1 Директору комерційному (при звільненні) вбачається, що всього нараховано 3453574,61 грн., з яких: 2925197,55 грн. вихідна допомога; 473676,21 грн. компенсація відпустки; 54700,85 грн. - оклад. Всього утримано 673447,05 грн., з яких: 51803,62 грн. - військовий збір; НДФЛ 621643,43 грн. Всього виплачено 99243,56 грн., з яких: 48575,21 грн. - аванс; 50668,35 грн. чергова виплата з погашення боргів. Борг за підприємством на кінець місяця склав 2731552,35 грн.

Як вбачається з протоколу № 12/05-2023 засідання Наглядової ради Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» від 12.05.2023, вирішено виплатити голові та членам правління товариства премії (заохочення) за перші чотири місяці 2023 року у наступному розмірі, зокрема, директору комерційному 1242240,00 грн.

З наказу № 653-ос від 17.05.2023, вбачається, на підставі протоколу № 12/05-2023 засідання наглядової ради АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» від 12.05.2023, що вирішено виплатити премію за підсумками роботи за рік (період за перші чотири місяці 2023), зокрема, ОСОБА_1 у розмірі 1242240,00 грн.

Протоколом № 3/23 засідання Наглядової ради Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» від 21.08.2023, вирішено скасувати рішення Наглядової ради АТ «Миколаївгаз» від 12.05.2023 протоколом № 12/05-2023.

Відповідно до наказу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» № 06.1-215-0923 від 05.09.2023, наказано провести службове розслідування щодо правомірності та обґрунтованості виплати премій голові та членам правління товариства на підставі протоколу засідання Наглядової ради Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» № 12/05-2023 від 12.05.2023.

Згідно висновку за матеріалами службового розслідування від 11.09.2023, комісія прийшла до висновку, що прийняття та підписання наказу АТ «Миколаївгаз» від 17.05.2023 № 653-ос, на підставі якого було здійснено нарахування та подальша виплата премії голові та членам правління, без отримання Товариством оригіналу протоколу наглядової ради від 12.05.2023 № 12/05-2023 разом з бюлетенями членів наглядової ради, є неправомірним, тому в діях посадових осіб АТ «Миколаївгаз» вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст.. 364-1, ст. 366, ст. 191 КК України. Запропоновано скасувати наказ АТ «Миколаївгаз» від 17.05.2023 № 653-ос про що управлінню персоналом підготувати відповідний наказ.

Як вбачається з наказу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» № 1138-ос від 24.08.2023, головному бухгалтеру ОСОБА_3 наказано здійснити перерахунок вихідної допомоги, компенсації невикористаних відпусток ОСОБА_1 ..

На виконання цього наказу бухгалтерією товариства було здійснено перерахунок суми вихідної допомоги з 2925197,55 грн. до 970941,72 грн. та суми компенсації відпустки з 473676,21 грн. до 311345,37 грн. Відповідно загальна сума нарахування при звільненні позивача зменшена до 1336987,94 грн. З урахуванням сплачених сум податків в розмірі 260712,65 грн. а також сплаченого авансу в сумі 48575,21 грн., остаточна сума розрахунку при звільненні позивача склала 1336987,94 грн.- 260712,65 грн.- 48575,21 грн. = 1027700,08 грн. 31.08.2023 позивачу було перераховано 1027700,08 грн.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

В ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці зазначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ч. 3 ст. 21 КЗпП України).

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі припинення повноважень посадових осіб.

При припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток (стаття 44 КЗпП України).

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

З ч.1 ст. 47 КЗпП України вбачається, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Частинами 1, 2 статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (стаття 117 КЗпП України).

Чинне національне законодавство закріплює правозахисні гарантії утримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, пов`язаних з порушенням трудового законодавства й ухвалення трудових спорів працівників і службовців, спрямованих на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку при звільненні.

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно з рішенням №4-рп/2012 від 22.02.2012 Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього кодексу, за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №682/3060/16-ц від 27.01.2020 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №755/12623/19 від 08.02.2022 зазначено, що аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Позивач просить визнати незаконним наказ про перерахунок вихідної допомоги та компенсації невикористаних відпусток.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Визнання наказу незаконним можливо у випадку якщо він порушує норми чинного законодавства або прийнятий з порушенням встановленої процедури.

Суд виходить з того, що позивачем не вказано підстав для визнання незаконним наказу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» №1138-ос від 24.08.2023 «Про перерахунок вихідної допомоги та компенсації невикористаних відпусток згідно наказу про звільнення ОСОБА_1 №1072-ос від 14.08.2023», не зазначено яким нормам чинного законодавства він суперечить. Суд вважає, що відповідач мав право видати вказаний наказ в т. ч. для перерахунку та визначення розміру шкоди завданої внаслідок порушення порядку прийняття рішення про преміювання.

Щодо вимог про визнання незаконним наказу про скасування наказу про нарахування премії, позивач також не вказує які норми чинного законодавства порушено відповідачем. Посилання позивача на те, що наказ є ненормативним актом індивідуальної дії, який через його фактичне виконання вичерпав свою дію, тому не може бути скасований, не може бути прийнято судом, оскільки накази у трудових правовідносинах мають іншу правову природу і можуть скасовуватись підприємством, однак при різних обставинах це буде мати різні наслідки. Наприклад, може бути скасовано наказ про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани навіть після виконання цього наказу. Так само, може бути скасовано наказ про преміювання працівника як заохочення, помилково виданий щодо працівника, який має не зняте дисциплінарне стягнення. І в такому разі, в залежності від того виконаний наказ чи ні, його скасування або буде мати наслідки для працівника або ні (в разі якщо премію вже виплачено).

На підставі вище викладеного, суд вважає, що відсутні підстави для визнання незаконними наказу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» №1138-ос від 24.08.2023 «Про перерахунок вихідної допомоги та компенсації невикористаних відпусток згідно наказу про звільнення ОСОБА_1 №1072-ос від 14.08.2023», наказу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» №1221-ос від 12.09.2023 «Про скасування наказу №653-ос від 17.05.2023 «Про виплату премій»», зокрема, в частині, яка стосується ОСОБА_1 , оскільки у разі скасування оспорюваних наказів, це не вплине на розмір нарахованих сум при звільненні позивача.

Доводи відповідача щодо нелигітимності виплаченої у травні 2023 року премії в сумі 1242240 грн. не мають правового значення, оскільки не надано доказів того, що рішення наглядової ради про виплату премії визнано недійсним.

Щодо стягнення недоплаченої частини компенсації невикористаної відпустки та вихідної допомоги суд виходить з такого.

Відповідач розраховуючи середньоденну заробітну плату не включає до розрахунку виплачену в травні 2023 року премію в сумі 1242240 грн.

Підстави, розмір та види премій, які можуть бути нараховані позивачу визначено контрактом та додатком до нього. Також, суд враховує умови контракту в питанні виду та розміру премії.

Відповідно до п. 6.1 та 6.2 контракту: за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, працівнику встановлюється щомісячна винагорода (надалі-посадовий оклад) у розмірі визначеному в додатку до контракту; додаткові виплати при виконанні працівником обов`язків, передбачених цим контрактом встановлюється сторонами в додатку до контракту.

Пунктом 2 додатку до контракту сторони встановили, що в розмірі посадового окладу працівника вже враховані ті види матеріального заохочення, що відображають характер та інтенсивність роботи члена правління товариства (режим роботи, виконувані функції, робоче навантаження, минулі досягнення, відпрацьований стаж, професійну майстерність тощо) і в подальшому не можуть бути додатково нараховані (виплачені) працівнику.

Додатком до контракту (п. п. 3-9) визначено, що позивачу може бути нараховано і виплачено два види премій: річна премія та інша місячна премія (заохочення).

Сплачена позивачу премія у розмірі 1242240 грн. є одноразовою премією, проте така виплата повинна бути включена до розрахунку компенсації за невикористану відпустку, з огляду на таке.

Відповідно до статті 24 Закону України Про відпустки, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до підпункту 2 пункту ІІ обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт (абзац 2 пункту 3 Порядку).

Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати (абзац 3 пункту 3 Порядку).

Сума до врахування в розрахунок середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки за період з серпня 2022 по липень 2023 складає 3031502,15 грн.

Сума середньоденної заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки за період з серпня 2022 по липень 2023 складає 8305,49 грн. (3031502,15/365=8305,49 грн.).

Число календарних днів невикористаної відпустки позивача складає 63 дні.

З огляду на наведені приписи Порядку щодо обрахування компенсації за невикористану відпустку та встановлені обставини справи щодо розміру виплат за останні 12 місяців, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку , що розмір компенсації за невикористану відпустку позивачу з урахуванням при розрахунку такої виплати одноразової премії, що була виплачена позивачу в травні 2023 року, повинен був складати виплату у розмірі 523245,87 грн.(8305,49*63=523245,87 грн.). Оскільки відповідач виплатив 311345,37 грн. такої компенсації, то сума, яка підлягала б доплаті позивачу становила б 211900,50 грн. без вирахуванням податків та інших утримань.

З додаткових пояснень представниці позивача, вбачається, що остання просить стягнути суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 211900,50 грн. без вирахуванням податків та інших утримань.

Щодо нарахування виплати вихідної допомоги при звільненні позивача, слід зазначити наступне.

Вихідна допомога - це державна гарантія, яка забезпечує грошову виплату працівнику в умовах, передбачених законом, роботодавцем у колективі договору або сторонами. Під вихідною допомогою розуміють грошові суми, які виплачуються працівникам у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника умов.

Вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, що виплачуються працівникові при звільненні, після чого її розмір не пов`язаний з недостатньою кількістю і якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав. Таким основним завданням вихідної допомоги є матеріальне забезпечення вільного працівника в період пошуку ним нової роботи.

Схожі за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 08 лютого 2024 року у справі № 640/22254/21, від 28 вересня 2023 року у справі № 640/14858/21, від 29 листопада 2022 року у справі № 200/4481/21.

Отже, пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України, який регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, покращенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва та піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни та поступовому перетворенню праці, на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини, передбачається також додаткова основа розірвання трудового договору з окремими категоріями працівників за певних умов, як припинення повноважень посадових осіб. Водночас норми статті 44 КЗпП України передбачають, що у разі припинення трудового договору з підстави, зазначеної в пункті 5 частини 1 статті 41 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога в розмірі не менш ніж шестимісячний середній заробіток.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час затримки розрахунку.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 21.01.2015 у справі № 6-195цс14.

Для обчислення середньоденної заробітної плати позивача суд враховує розмір окладу за червень 2023 року - липень 2023 року та виплачені річні премії за цей час. За червень 2023 оклад складає 109557,77 грн. та 38554,22 грн. річної премії; за липень 2023 року оклад становить 120000,00 грн. та 40481,93 грн. річної премії, а всього за червень та липень 2023 року оклад складає 229557,77 грн. та виплачені річні премії 79036,15 грн., а всього 308593,92 грн. В червні 2023 року ОСОБА_1 відпрацьовано 20 робочих дня, в липні 2023 року - 21 робочих днів, а разом за червень та липень 2023 року - 41 робочих днів. Тому, для обчислення середньоденної заробітної плати позивача необхідно оклад та річні премії за червень і липень 2023 року поділити на кількість відпрацьованих робочих днів за цей період (308593,92 грн. / 41 робочих дня), що становить 7526,68 грн. за один відпрацьований робочий день.

На час звільнення позивача 14.08.2023 року не був проведений повний розрахунок при звільненні. Кошти належні до виплати були виплачені відповідачем лише 31.08.2023 року, а отже, відсутня заборгованість відповідача перед позивачем по вихідній допомозі.

Щодо стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, слід зазначити наступне.

Частина 1 статті 117 КЗпП України передбачає виплату компенсації за затримку виплати працівникові належних йому сум при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку за весь період затримки до дати фактичного розрахунку, але за умови, коли спору щодо суми заборгованості немає.

Інша правова ситуація виникає, коли є спір щодо суми заборгованості із заробітної плати, яку роботодавець повинен виплатити працівникові при звільненні. У цьому випадку працівник, за змістом частини 2 статті 117 КЗпП України, має право на відшкодування, якщо спір буде вирішено на його користь. Розмір заборгованості та відшкодування встановлює орган, який вирішує спір, у цьому випадку - суд.

Отже, у разі якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в такому випадку, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині 2 статті 117 КЗпП України).

Таким чином, законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок, та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Водночас чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.

В цій постанові Верховний Суд зазначив, що для застосування критеріїв пропорційності розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно з`ясувати загальний розміру належних позивачеві при звільненні виплат для вирахування проценту, що складає грошова компенсація за невикористані дні відпустки у співвідношенні до загальної суми, що слугує підставою для застосування такого ж проценту середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні від загальної її суми, який буде визначений належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача, виходячи з принципу пропорційності.

Отже, середній заробіток позивача за час розрахунку при звільненні 15 серпня 2023 по день винесення рішення - 08 серпня 2024 (дата винесення рішення) має становити (7526,68 грн.х258=1941883,44 грн.).

Як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, ОСОБА_1 при звільненні підлягали виплаті кошти у розмірі 1444617,93 грн., з яких з відрахуванням безспірних сум було виплачено 1027700,08 грн. Отже, з урахуванням розміру недоплаченої компенсації (211900,50 грн.) до виплати підлягало 1656518,43 грн. (1444617,93+211900,50). За такого, процент задоволених вимог позивача щодо грошової компенсації за невикористану відпустку складає 17,1%, що складає 330120,18 грн., та саме ця сума підлягає стягненню з відповідача як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 .

Інші доводи відповідача та надані докази не мають доказового значення для вирішення справи.

В частині задоволення інших позовних вимог позивача необхідно відмовити.

Щодо розподілу судових витрат за розгляд справи.

Звертаючись до суду з даним позовом позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, а саме: визнання незаконними наказ АТ «ОГС «Миколаївгаз» від 24 серпня 2023року № 1138-ос та наказ від 12 вересня 2023 року № 1221 - ос в частині, яка стосується ОСОБА_1 .

Крім того, позивачем заявлено вимогу майнового характеру про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 1703852,27 грн. та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, виходячи з суми середньоденної заробітної плати - 22675,95 грн., тобто, на дату подачі заяви про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог (18.12.2023) загальний розмір повинен становити 2879845,65 грн. Всього - 4583697,92 грн.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час вчинення процесуальної дії) передбачено, що за подання до суду позовної заяви, де містяться окремі вимоги немайнового характеру (визнати незаконними накази), яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки вказані накази не стосуються вимог про поновлення позивача на роботі, а тому, враховуючи звернення до суду з цим позовом у вересні 2023 року, розмір судового збору за подання позовної заяви в цій частині підлягав оплаті у сумі 2147,20 грн. (1073,60х2), які були сплачені позивачем.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, загальна сума судового збору за вимогу майнового характеру у даній справі повинна становити 13420 грн. (4583697,92х1%, але не більше 13420 грн. (5х2684грн.)).

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа № 910/4518/16), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - в справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Оскільки позивач за частину вимог майнового характеру звільнений від сплати судового збору (1703852,27 грн.), а за частину вимог майнового характеру не звільнений від сплати судового збору (2879845,65 грн.), то розмір судового збору, який позивач повинен був сплати до суду першої інстанції при зверненні з даним позовом, враховуючи пропорційність сум про стягнення яких просив позивач, становив 8489,49 грн. (13420х 62,82%(2879845,65грн/4583697,92грн.)х100).

Відповідно до частини третьої статті 6 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви, яка має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового і немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Отже, при зверненні до суду з даним позовом у вересні 2023 року позивач повинен був сплатити 10636,69 грн. (8489,49 +2147,20) судового збору.

Разом з тим, позивачем було сплачено лише 2147,20 грн судового збору.

Враховуючи часткове задоволення позову, в частині вимог за які позивач не звільнений від сплати судового збору при подання позовної заяви, із позивача на користь держави підлягає стягненню 8132,93 грн. недоплаченого судового збору.

Оскільки з відповідача на користь позивача стягнуто 211900,50 грн (за які позивач звільнений від сплати судового збору), та 330120,18 грн (за які позивач не звільнений від сплати судового збору), то на користь держави з відповідача підлягає стягненню 783,06 (426,50 +356,56) грн. судового збору.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем зроблено заяву на підставі ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» про стягнення належних звільненому працівникові сум, середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 компенсацію на невикористану відпустку у розмірі 211900 грн. 50 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1941883 грн. 44 коп..

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави недоплачений судовий збір за подачу позову до суду у розмірі 8132 грн.93 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» в дохід держави 783 грн.06 коп. судового збору за задоволені позовні вимоги.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Погранична, 159, .

Повний текст судового рішення складено «09» вересня 2024.

Суддя Н.О. Рум`янцева