Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/584/24
Провадження № 2/499/345/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

заочне

12 вересня 2024 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Тимчука Р.М. за участю секретаря судового засідання Чумаченко А.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в селищі Іванівка Березівського району Одеської області справу №499/584/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог він послався на ті обставини, що 24 листопада 2020 року, був зареєстрований шлюб між ним ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_3 у Приморському районному у місті Одеса відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), зроблено актовий запис № 2168.

Спільних неповнолітніх дітей не мають.

Останні два роки стосунки з дружиною у позивача розладились, зникло взаєморозуміння і повага, стали частими сварки. Кожен з подружжя живе своїм життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила свої існування, сімейне життя не ведеться з 2022 року, шлюбних стосунків не підтримують, отже збереження шлюбу не можливе.

Вважає, що їх з відповідачем шлюб фактично припинив існування, подалі спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні.

У справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін по справі та постановлено виклик відповідачки здійснювати шляхом розміщення оголошення на офіційному порталі судової влади.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання - справу слухати у його відсутність на позовних вимогах наполягає та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі у разі неявки відповідачки.

Судом на виконання ч.6 ст.187 ЦПК України витребувалась інформація про зареєстроване місце проживання відповідачки ОСОБА_2 , проте згідно отриманих відповідей відповідних органів влади суду не вдалося можливим встановити зареєстроване місце проживання відповідачки.

Також керуючись ч.8 ст.187 ЦПК України суд скористався відомостями Єдиного державного демографічного реєстру, порте в даному реєстрі інформація про особу ОСОБА_2 відсутня.

Отже судом вжито всіх можливих заходів, щодо встановлення зареєстрованого місця проживання відповідачки, проте такі відомості встановити не представилось можливим.

Ч.10 ст.187 ЦПК України передбачено, що якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідачка враховуючи вищезазначене, будучи належним чином повідомленою шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України на 31 липня 2024 року о 08.45 у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надавала, відзив на позовну заяву не подавала. Судове засідання було відкладено для повторного виклику відповідачки по справі на 12 вересня 2024 року о 12.30 год.

Відповідачка ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України повторно не прибула у судове засідання, клопотань не надавала, про причини неявки не повідомляла, відзив не подавала, тому суд визнає її повторну неявку з неповажних причин.

Отже судом було вжито всі можливі заходи, щодо виклику відповідача по справі до суду та повідомлення її про розгляд справи.

Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»).

Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що позивач та відповідачка перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Спільних неповнолітніх дітей не мають.

Останні два роки стосунки з дружиною у позивача розладились, зникло взаєморозуміння і повага, стали частими сварки. Кожен з подружжя живе своїм життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила свої існування, сімейне життя не ведеться з 2022 року, шлюбних стосунків не підтримують, отже збереження шлюбу не можливе.

Вважає, що їх з відповідачем шлюб фактично припинив існування, подалі спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні.

Застосовуючи норми матеріального права суд виходить з такого.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено загальні засади регулювання сімейних відносин.

Згідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України).

Згідно ч.2 ст.112 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Як роз`яснив Верховний Суд України, згідно зі ст.24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН.

Обставини, на які посилається позивач є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу.

Докази, які б спростовували обґрунтованість цього висновку, в матеріалах цивільної справи відсутні.

Виходячи з наведеного враховуючи, що позивач не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачкою, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад.

Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб. Збереження даного шлюбу суперечить його інтересам, у подружжя відсутні спільні діти, тому оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, беручи до уваги, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

На підставі ст.3,56,104-105,110,112,113 СК України, керуючись ст.ст. 12, 259,263-265,280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрований 24 листопада 2020 року у Приморському районному у місті Одеса відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 2168.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації місця проживання невідома, остання відома адреса проживання АДРЕСА_1 ) РНОКПП-невідомо.

СуддяРуслан ТИМЧУК