РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року місто Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі

головуючого судді - Галінської В.В.

секретар судового засідання - Калетинець Т.В.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики грошових коштів недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати недійсним договір позики грошових коштів в сумі 7000 доларів США, укладений 02 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що в провадженні Рівенського міського суду перебуває цивільна справа № 569/15659/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Після ознайомлення з позовною заявою та доданими до неї документами, ОСОБА_1 вважає, що договір позики грошових коштів, укладений 02.08.2021 року між сторонами цієї справи є фіктивним, а отже - недійсним.Фіктивність оспорюваного договору, а отже його недійсність, обгрунтовується наступним. Відповідно до пояснень ОСОБА_1 він особисто не знайомий з позивачем за первісним позовом ОСОБА_4 і ніколи з ним особисто не зустрічався, а тому не міг у нього особисто позичати і отримувати від нього чи будь-яких інших осіб зазначену у розписці, копія якої долучена до позовної заяви, суму грошових коштів. ОСОБА_1 визнає те, що він дійсно особисто писав таку розписку, але саме таку розписку він написав на вимогу ОСОБА_5 , не отримавши при цьому насправді будь-яку суму грошових коштів, зазначену в розписці. ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на початку серпня 2021 року домовились про те, що ОСОБА_1 бере у ОСОБА_7 в оренду з правом викупу автомобіль VOLKSWAGEN модель LT 35, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований на ОСОБА_8 , який вони оцінили в суму 7000 доларів СІЛА. Відповідно до вказаної домовленості, ОСОБА_1 зобов`язався , починаючи з 10.09.2021р. щомісячно виплачувати ОСОБА_9 за вказаний автомобіль по 1000 доларів США в місяць до повної виплати його оціночної вартості до 10.03.2022 р. включно. Передача вказаного автомобіля ОСОБА_10 відбулась 02.08.2021 р. Саме для гарантії виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань відповідно до усної, викладеної вище, домовленості, ОСОБА_6 висунув ОСОБА_1 вимогу написати розписку, копія якої долучена до позовної заяви. Отримавши від ОСОБА_7 вказаний вище автомобіль, ОСОБА_1 , готуючи його до експлуатації, 03.08.2021 р. провів перевірку його технічного стану, а 07.09.2021 р. здійснив тимчасову реєстрацію цього автомобіля на приватне підприємство «Анастасія-II», керівником якого він являється, що підтверджується тимчасовим реєстраційним талоном НОМЕР_2 та відповідною випискою з реєстру. 08.09.2021р. ОСОБА_1 як керівник приватного підприємства «Анастасія -II» уклав з страховою компанією «Еталон» договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на вище вказаний автомобіль, що підтверджується полісом № АР/2102128, цього ж дня отримав дозвіл на експлуатацію цього автомобіля для перевозки пасажирів за маршрутами Дубно-Рівне та Дубно-Клинці (Дубенського району). Після цього ОСОБА_1 використовував вказаний вище автомобіль для перевезення пасажирів за маршрутами Дубно-Рівне та Дубно-Клинці (Дубенського району ), періодично ремонтуючи його, приблизно до кінця листопада 2021 р. Припинив експлуатацію автомобіля у зв`язку з економічною невигідністю. За період експлуатації автомобіля ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_5 1500 доларів СІЛА як частину його вартості згідно домовленості. Оскільки ОСОБА_1 перестав експлуатувати автомобіль, у нього з ОСОБА_5 виникли різні погляди щодо подальшої долі автомобіля і він до даного часу знаходиться у володінні ОСОБА_1 разом з свідоцтвом про реєстрацію цього транспортного засобу, але не експлуатується, а стоїть на відстої.

20 березня 2023 року представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_11 подано до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , що жодних підстав для визнання договору позики (розписки) від 02 серпня 2021 року фіктивним, позовна заява, не містить. Вважає, що усі доводи представника позивача ґрунтуються виключно на припущеннях та не знаходять свого підтвердження у посиланні на належні та допустимі докази. В свою чергу, матеріали справи містять розписку від 02 серпня 2021 року. Звертає увагу суду, що у позовній заяві вказано, що позивач виконав розписку особисто. Жодних доказів, що могли б свідчити про виконання зобов`язань перед Відповідачем, не було надано. Вважає, що при умові виконання своїх зобов`зань, борговий документ мав би бути повернутий боржнику, тобто позивачу, відповідно до вимог ЦК України.

Ухвалою суду від 17 січня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 13 лютого 2023 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді та заперечень.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явився, подав до суду пояснення на позовну заяву, у яких зазначив, що дійсно передавав кошти ОСОБА_1 . Просить позовні вимоги задовольнити, справу розглянути у його відсутність за участі його представника.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_11 в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги відповідач не визнає повністю, просить відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що 02 серпня 2021 року ОСОБА_1 була написана розписка про отримання у позику у ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 7000 доларів США. ОСОБА_1 зобов`язався повернути кошти рівними частинами по 1000 доларів США до погашення всієї суми. Перший платіж повинен бути здійснений 10 вересня 2021 року, наступні платежі кожного місяця до 10 числа з проведенням повного погашення заборгованості до 10 березня 2022 року. Місце отримання та повернення грошових коштів м. Рівне.

Як стверджує позивач у своєму позові кошти ним не отримувались, розписка написана не відповідачу ОСОБА_2 а ОСОБА_5 , у зв`язку з передачею останнім автомобіля Фольксваген з д.н.з. НОМЕР_1 , який позивач використовував у підприємницькій діяльності, надаючи послуги з перевезення пасажирів.

Як вбачається із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіля Folksvagen LT 35 з д.н.з. НОМЕР_1 він належить ОСОБА_2 .

Відповідно до копії тимчасового реєстраційного талона ХХР№002166 вказаний вище транспортний засіб 07 вересня 2021 року зареєстровано за ПП «Анастасія ІІ».

Полісом № АР/2102128 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів стверджується укладення догговору страхування ПП «Анастасія (ІІ) як страхувальником на автомобіль Folksvagen LT 35 з д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 року при розгляді справи №388/1354/17-ц (провадження №61-45859св18) вказує, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог чинного законодавства зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Звертаючись до суду із позовом про визнання договору позики недійсним, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 вказує, що підставою для укладення договору позики була передача позивачу автомобіля для ведення господарської діяльності.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, та свідчить, про те, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином, а тому цей правочин може бути визнаний судом недійсним.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що відповідно статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють його лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути визнаний фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

На підтвердженні своїх доводів позивачем було заявлено клопотання про допит свідка ОСОБА_5 у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 02 лютого 2024 року клопотання позивача та його представника про повторний виклик та допит у судовому засіданні свідка ОСОБА_5 задоволено.

В судові засідання призначені на 19.02.2024 року, 05.03.2024 року, 18.03.2024 року, 23.04.2024 року та 22.05.2024 року, свідок ОСОБА_5 не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся за адресою його місця роботи ТОВ «Укр-Пас-Транс», що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Ухвалою суду від 27 травня 2024 року постановлено здійснити привід в судове засідання призначене на 02 липня 2024 року о 12 год. 00хв. в приміщення Рівненського міського суду Рівненської області свідка ОСОБА_5 , адреса місця роботи якого АДРЕСА_1 ., ТОВ «Укр-Пас-Транс».

Як встановлено із рапорта ДОП СДОП відділу превенції Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Романа Мацюка начальникові Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області Р.Штебі встановити місце перебування ОСОБА_5 на здійснити його привід до Рівненського міського суду на 02.07.2024 року не представилось можливим.

Окрім того позивач, заявляючи клопотання про допит свідка, не вжив заходів по сприянню появи його до суду та допиту в судовому засіданні.

Таким чином, під час розгляду справи позивач не довів на підставі належних і допустимих доказів, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір позики є фіктивними та укладений без мети настання реальних наслідків, а також не наведено фактичних даних, підтверджених доказами, на спростування встановленої законом презумпції правомірності цього правочину (стаття 204 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами другою, третьою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, суд встановивши відсутність у матеріалах справи належних доказів, що сторони не намагалися досягти правового результату у спірних правовідносинах та не реалізували свої права, що виникли в результаті укладення оспорюваного правочину договору позики, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики грошових коштів недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повний текст судового рішення складено 17 вересня 2024 року.

Суддя