Справа №: 343/594/24
Провадження №: 2/343/284/24
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2024 року м. Долина

Долинський районний суд Івано - Франківської області в складі:

головуючого судді Андрусіва І.М.,

з участю: секретаря судового засідання - Нікіфорової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку загального позовного провадження в приміщенні Долинського районного суду Івано - Франківської області цивільну справу № 343/594/24 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо транспортною пригодою та моральної шкоди,

за участю: позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Білянського Н.С.,

представника відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» - адвокат Барана В.В.,

представниці відповідача ОСОБА_2 адвокатки Оленин О.Ф.,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позицій сторін:

позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом (а.с. 1-6) до ПАТ «НАСК «Оранта», ОСОБА_2 , в якому просить:

- стягнути на її користь з ПАТ «НАСК «Оранта» у якості відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 76 232,15 грн.;

- стягнути на її користь з відповідача ОСОБА_2 у якості відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.;

- стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 постановою Долинського районного суду Івано Франківської області від 24.11.2023 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У даній справі про адміністративне правопорушення вона була потерпілою, оскільки її транспортний засіб було пошкоджено. Відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у відповідача ПАТ «НАСК «Оранта». Останнім їй було відшкодовано 93 579,64 грн., за спричинену шкоду, заподіяну майну. Однак із даним розміром відшкодування вона не погоджується, оскільки згідно із звітом про оцінку вартості матеріальних збитків, вартість збитків оцінюється в розмірі 161 271,29 грн. Враховуючи відшкодовану відповідачем ПАТ «НАСК «Оранта» матеріальну шкоду в розмірі 93 579,64 грн та вартість збитків при оцінці її пошкодженого транспортного засобу, просить стягнути з останнього різницю, яка складає 67 692,15 грн.

Зазначає, що окрім матеріальної шкоди їй завдана і моральна шкода відповідачем ОСОБА_2 , в розмірі 50 000 грн. Так, внаслідок даної ДТП, вона втратила можливість користуватись своїм транспортним засобом, який використовувався нею для доставлення дітей до школи та доїзду нею на роботу. Їй постійно приходиться користуватись громадським транспортом та послугами таксі, що також завдає їй додаткових незручностей. При звернення із даною позовною вимогою до відповідача ОСОБА_2 вказує про своє право на звернення саме до останнього, а не до страхової компанії в якій відповідальність відповідача застрахована.

Представник відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» - адвокат Баран В.В., подав відзив (а.с. 84-87), в якому просить в задоволенні позовних вимог позивачки ОСОБА_1 відмовити. Заперечення проти позову обґрунтовує тим, що транспортний засіб позивачки, згідно із оціночним звітом, вважається фізично знищеним, а тому їй було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 93 579,64 грн., як різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Відповідач ОСОБА_2 також подав відзив (а.с. 112-114), в якому просить відмовити позивачці ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог. В обґрунтування заперечення проти позову посилається на те, що він працює на посаді водія в КП «Комунгосп» Долинської міської ради. На момент ДТП він перебував у трудових відносинах з даним комунальним підприємством, а тому позов пред`явлено не до належного відповідача. Посилаючись на правові позиції Верховного суду, вважає, що шкода завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Також зазначає, що позивачкою ОСОБА_1 не надано жодних належних доказів спричинення їй моральної шкоди.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Білянський Н.С. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» - адвокат Баран В.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити з підстав викладених у відзиві.

Представниця відповідача ОСОБА_2 адвокатка Оленин О.Ф. у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просила відмовити, пославшись на мотиви викладені у поданому відзиві.

ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою суду від 19.03.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін.

10 квітня 2024 року представник відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» - адвокат Баран В.В. подав відзив та в системі «Електроннипй суд» та сформував клопотання про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, яке ухвалою суду від 12.04.2024 задоволено.

17 квітня 2024 року відповідач ОСОБА_2 подав відзив.

Представник відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» - адвокат Баран В.В. 09.05.2024 через систему «Електронний суд» подав заяву про проведення підготовчого судового засідання без його участі.

09 травня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Судові засідання призначені 28.06.2024 та 02.09.2024 були відкладені у зв`язку із відсутністю електроенергії в приміщенні суду.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

матеріалами справи встановлено, що постановою Долинського районного суду Івано Франківської області від 24.11.2023, яка набрала законної сили 05.12.2023, справа №343/2981/23 (а.с. 8-9), відповідача ОСОБА_2 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Правопорушення було вчинено за таких обставин. 17.11.2023 о 07.20 год., в м. Долина, на вул. Д.Галицького Калуського району Івано Франківської області, останній, керуючи транспортним засобом «ПАЗ 32051-110», реєстраційний номер НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності цього маневру та скоїв зіткнення з автомобілем «Dacia Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно із копією полісу №АТ/4758038 обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 88), страхувальником є КП «Комунгосп» Долинської міської ради». Забезпечений транспортний засіб «ПАЗ 32051-110», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Страхова сума на одного потерпілого, за шкоду, заподіяну майну становить 160 000 грн. Розмір франшизи 2 500 грн.

З відповідей відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» (а.с. 10, 11), судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 , згідно із страховим актом №ОВЦ-23-09-103280/1, було здійснено 06.02.2024 виплату страхового відшкодування у розмірі 93 579,64 грн., що підтверджується копією розрахунку страхового відшкодування (а.с. 100). Розрахунок страхового відшкодування було здійснено відповідно до п. 30.1., 30.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до наданих стороною відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» копії звіту №31029 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 19.12.2023 (а.с. 89-91), вартість (розмір) збитків заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Dacia Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження, становить 169 959,69 грн. Ринкова вартість транспортного засобу 169 959,69 грн., вартість відновлювального ремонту 193 992,84 грн. Згідно із копією висновку вартості придатних залишків №31029/1 від 19.12.2023 (а.с. 98), вартість пошкодженого транспортного засобу складає 73 880,05 грн.

Згідно із наданими стороною позивачки копією звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №158 від 24.12.2023 (а.с. 15-22) та копією звіту про розрахунок ринкової вартості пошкодженого (в технічно несправному стані) автомобіля №158.1 (а.с. 55-65), вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу складає 161 271,79 грн. При цьому, ринкова вартість транспортного засобу до пошкодження становила 161 271,79 грн., а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу становить 153 296,20 грн. Ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу (після ДТП) становить 47 537,13 грн.

Відповідно до довідки директора КП «Комунгосп» В.Бойківа №134 від 15.04.2024 (а.с. 117), відповідач ОСОБА_2 працює в КП «Комунгосп» Долинської міської ради на посаді водія транспортного засобу, транспортного цеху, з 14.10.2008.

Так, судом встановлено, що між керованими позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 транспортними засобами, 17.11.2023 сталась ДТП, винуватцем якої є останній. Внаслідок даної ДТП, транспортний засіб позивачки, марки «Dacia», моделі «Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження, внаслідок чого їй завдані матеріальні збитки та на її думку, моральна шкода. Відповідач ОСОБА_2 керував забезпеченим у ПАТ «НАСК «Оранта» транспортним засобом марки «ПАЗ», моделі «32051-110», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та на момент ДТП працював на посаді водія КП «Комунгосп» Долинської міської ради і виконував свої посадові обов`язки. Позивачці ОСОБА_1 було виплачено відповідачем ПАТ «НАСК «Оранта» страхове відшкодування у розмірі 93 579,64 грн. Даний розмір відшкодування відповідач ПАТ «НАСК «Оранта» обґрунтував тим, що у відповідності до вимог чинного законодавства, у випадку, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю такого до та після ДТП. Провівши оцінку, відповідач ПАТ «НАСК «Оранта» визнав транспортний засіб позивачки знищеним. Не погодившись із оцінкою вартості збитків, за замовленням позивачки було проведено іншу оцінку, згідно із якою, її транспортний засіб не вважається фізично знищеним і вартість матеріального збитку спричиненого позивачці становить 161 271,79 грн.

Таким чином, між сторона виник спір з приводу розміру виплати страхового відшкодування та стягнення моральної шкоди.

ІV. Оцінка суду:

суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, долучені на обґрунтування позову, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стосовно позовної вимоги про стягнення із відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» матеріальної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019, справа № 674/1666/14-ц, провадження № 61-6468зпв18, вказано, що зобов`язання з відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187; п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 даного Закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо - транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 9.1. статті 9 зазначеного Закону передбачено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України).

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018, справа №755/18006/15-ц, зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021, справа №147/66/17, провадження № 14-95цс20, підтвердила вищезазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Положеннями ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Для деліктних відносин є характерним застосування презумпції вини заподіювача шкоди, проте усі інші умови застосування такого виду цивільно - правової відповідальності підлягають доведенню у повному обсязі позивачем.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону).

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо - транспортної пригоди (п. 30.1. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо - транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо - транспортної пригоди (п. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Абзацами 1-3 пункту 36.2. статті 36 Закону передбачено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Так, як зазначалось вище, відповідачем ПАТ «НАСК «Оранта», транспортний засіб позивачки ОСОБА_1 визнаний фізично знищеним, у зв`язку із чим їй було відшкодовано різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо транспортної пригоди.

Позивачка ОСОБА_1 не погодившись із розміром страхового відшкодування замовила оцінку вартості матеріальних збитків, заподіяних її транспортному засобу.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020, справа №129/1033/13-ц, зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №42/5/2092.

Так, суд звертає увагу, що наданий стороною позивачки звіт про оцінку вартості матеріальних збитків, заподіяних її транспортному засобу та звіт про розрахунок ринкової вартості пошкодженого автомобіля відповідає вимогам законодавства, зокрема, в таких зазначено, що звіт підготовлений для подання до суду, оцінювач експерт повідомлений про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України, оцінювачем експертом проведено огляд транспортного засобу, а тому такі судом беруться до уваги, як належні докази.

Водночас, наданий стороною відповідача звіт про оцінку вартості збитків, не відповідають вимогам законодавства України, а тому не є належним доказом у справі, що підтверджують розмір майнових збитків.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 02.12.2021, справі № 753/17190/18.

Таким чином, аналізуючи наведене вище, суд приходить висновку, що позивачкою ОСОБА_1 доведено факт спричинення їй матеріальної шкоди та її розмір, а тому на її користь з відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» слід стягнути 66 420,36 грн. Визначаючи даний розмір відшкодування, суд виходив із того, що відповідно до полісу страхування, розмір страхової суми за шкоду заподіяну майну становить 160 000 грн., фактично сплачена позивачці сума відшкодування становить 93 579,64 грн., спричинені матеріальні збитки становлять 161 271,79 грн., а тому враховуючи ліміт страхового відшкодування і фактично сплачений позивачці розмір відшкодування, з відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає стягненню 66 420,36 грн (160 000 грн 93 579,64 грн).

Стосовно позовної вимоги про стягнення із відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди, суд зазначає таке.

Із змісту позовної заяви вбачається, що між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 виникли правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 працює у КП «Комунгосп» Долинської міської ради, на посаді водія, тобто, останній на момент настання ДТП перебував у трудових відносинах з цим підприємством та виконував свої посадові обов`язки.

В силу положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно - правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення ч. 1 ст. 1172 ЦК України свідчить про те, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц. Схожі за змістом висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі №910/14685/17, від 25.07.2018 у справі №914/820/17, від 21.08.2020 у справі №905/1391/19.

Як зазначалось вище, судом встановлено, що на момент вчинення ДТП відповідач ОСОБА_2 виконував свої посадові обов`язки, як водій КП «Комунгосп» Долинської міської ради, та керував транспортним засобом, який належить на праві власності даному підприємству.

Суд звертає увагу, що за наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи.

Виходячи з вищенаведеного, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Таким чином водій завдавача шкоди може бути притягнений до відповідальності лише володільцем джерела підвищеної небезпеки у регресному порядку.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19).

Таким чином, суд констатує, що позивачка ОСОБА_1 пред`явила позов до неналежного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 460/2304/14-ц.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що у задоволенні позовних вимог позивачки ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 слід відмовити.

При цьому, суд відхиляє доводи сторони позивачки про те, що вимога про відшкодування шкоди може буде пред`явлена за вибором потерпілого до безпосередньо винної особи, оскільки вказане суперечить нормам чинного законодавства України та позиції Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, ч. 3 ст. 2 ЦПК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21.01.1999), зокрема, зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому, за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не вбачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у даній справі.

V. Розподіл судових витрат:

згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До понесених судових витрат, позивачка ОСОБА_1 відносить сплату судового збору в розмірі 1 262,32 грн., що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 70).

Таким чином, оскільки позов задоволено частково, з відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивачки ОСОБА_1 слід стягнути 664,20 грн (66 420,36 грн х 1262,32 грн : 126 232,12 грн).

На підставі викладеного, ст. 2, 13, 81 ЦПК України, ст. 22, 386, 1166, 1167, 1177, 1187, 1191, 1192 ЦК України, ст. 3, 6, 9, 22, 30, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та керуючись ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо транспортною пригодою та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 66 420 (шістдесят шість тисяч чотириста двадцять) гривень 36 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 664 (шістсот шістдесят чотири) гривні 20 копійок сплаченого судового збору.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано - Франківського апеляційного суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідачі: Публічне акціонерне товариство національна акціонерна страхова компанія «Оранта», місцезнаходження: м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7Д, корпус Г, ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повний зміст рішення суду складено 16 вересня 2024 року.

Суддя: І.М.Андрусів