ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1421/24 Справа № 209/2647/21 Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якій подана апеляційна скарга Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 листопада 2023 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги заявник обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного з Банком договору № DZL0GI від 12 березня 2008 року, ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 157 500,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12 березня 2023 року. Відповідач за вказаним договором своїх зобов`язань не виконала, внаслідок чого станом на 07 червня 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 1 545 098,71 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом 117 335,02 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом 290 671,37 грн; пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 1 137 092,32 грн. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 12 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № DZLOGI від 12 березня 2008 року, відповідно до умов якого відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 49,10 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування. Обумовлена сторонами договору іпотеки, ціна предмету іпотеки становить 210 000,00 грн.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивач виклав вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру загальною площею 49,10 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DZL0GI від 12 березня 2008 року в розмірі 1 545 098,71 грн, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах, а також виселення відповідачів, які зареєстровані та проживають у зазначеній квартирі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2023 року стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклало вимогу про скасування оскаржуваних рішень та ухвалення нового про задоволення позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що Банк довідався про порушення свого права та необхідність його захисту лише після скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, тобто після 05 лютого 2019 року (дата набрання законної сили рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 січня 2018 року у справі № 209/2599/17), з даним позовом до суду Банк звернувся 16 липня 2021 року, тобто в межах строку позовної давності. Проте, суд першої інстанції вказаного не врахував, не дослідив питання початку перебігу позовної давності та чи були поважні причини для поновлення такого строку й дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_1 заперечує проти задоволення апеляційної скарги позивача, просила її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 березня 2008 року між ЗАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотечного кредиту № DZL0GI, відповідно до якого кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 157 500,00 грн для поліпшення якості окремої квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а позичальник зобов`язується сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15 % строком до 12 березня 2023 року, що підтверджується договором про іпотечний кредит № DZL0GI та іпотечним договором (а.с.17-23 т.1).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про звернення стягнення, треті особи: Державна іпотечна установа, ОСОБА_5 (а.с.72-79 т.1).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 07 грудня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором були задоволені частково та з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість за кредитним договором DZL0GI від 12 березня 2008 року в розмірі 119 846,77 грн. Судом було встановлено, що «після порушень виконання умов договору банк 11 березня 2009 року звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки за даним кредитним договором квартиру. Також 26 жовтня 2016 року звернув стягнення за рішенням приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. на предмет іпотеки квартиру» (а.с.80-84 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. Звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки кредитор змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором № DZLOGI від 12 березня 2008 року з 12 березня 2023 року на 10 березня 2009 року (день нарахування заборгованості за кредитом) та отримав право звернутися до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків, пені та штрафів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності визначається в статті 261 ЦК України.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Натомість, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (абзац перший частини п`ятої статті 261 ЦК України).

Підстави зупинення та переривання позовної давності визначені у статтях 263, 264 ЦК України.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України).

Встановивши, що позивач, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки 16 липня 2021 рокузмінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором № DZLOGI від 12 березня 2008 року з 12 березня 2023 року на 11 березня 2009 року та отримав право звернутися до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків, пені та штрафів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що Банк довідався про порушення свого права та необхідність його захисту лише після скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, тобто після 05 лютого 2019 року (дата набрання законної сили рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 січня 2018 року у справі № 209/2599/17), суд апеляційної інстанції не приймає до уваги як безпідставні.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

На підставі частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням процесуальних вимог щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Зазначене вище свідчить, що вчинення нотаріусом виконавчого напису або визнання його таким, що не підлягає виконанню, не впливають на переривання позовної давності або зупинення її перебігу.

Звернення особи до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису є певною мірою ризиком, пов`язаним, у тому числі, із пропуском позовної давності.

Однак особа сама вирішує як їй здійснювати захист своїх прав, в судовому або ж позасудовому порядку.

З огляду на викладене, на час вчинення позасудового врегулювання спору на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» (з дня реєстрації права власності на предмет іпотеки за позивачем і до моменту його скасування судовим рішенням) позовна давність не переривалась.

Отже, доводи АТ КБ «ПриватБанк» про необхідність обчислення строку позовної давності саме з моменту скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за позивачем (05 лютого 2019 року), є безпідставними, оскільки, як слідує із матеріалів справи, до суду вперше з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки Банк звернувся до суду 11 березня 2009 року, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю, а із даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки Банк звернувся 16 липня 2021 року, тобто майже через 5 років після отримання від суду відмови у задоволенні аналогічних позовних вимог про звернення стягнення.

Застосування Банком позасудового захисту свого порушеного права, а саме звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі статті 37 Закону Україн «Про іпотеку», у період з 26 жовтня 2016 року по 05 лютого 2019 року не впливає саме по собі на зупинення/переривання строків позовної давності для подання відповідного позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку.

Тривалий розгляд спорів за участі сторін, не позбавляв позивача можливості звернутися до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки раніше та захистити своє порушене право. Інших обставин, які виникли та унеможливили своєчасне звернення до суду з позовом, позивач не навів.

А тому доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 листопада 2023 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 січня 2024 року.

Судді: