ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/7021/21 Номер провадження 22-ц/814/2681/24Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.

при секретарі: Сальній Н.О.

за участю представника ОСОБА_1 - адвоката Колодезного Ярослава Валерійовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» - адвоката Мамедової Інги Русланівни та представника ОСОБА_1 - адвоката Колодезного Ярослава Валерійовича на рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 квітня 2024 року та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Колодезного Ярослава Валерійовича на додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 травня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У жовтні 2018року ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевсього районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 02.02.2018 року біля 16:00 год. на перехресті проспекту Індустріальному та вул. Біблика в м. Харкові сталася ДТП за участі автомобіля «Land Rover Discavery» д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «Peugeot 206» д.н.з. НОМЕР_2 .

Вказувала, що вона їхала на автомобілі «Peugeot 206» д.н.з. НОМЕР_2 по головній дорозі з дотримання ПДР, а водій автомобіля Land Rover Discavery» д.н.з. НОМЕР_1 їхав по другорядній дорозі, що є перпендикулярною. Перехрестя є нерегульованим. Останній не поступився їй дорогою, як повинен був зробити відповідно до ПДР, виїхав на перехрестя, в результаті чого допустив ДТП. У кримінальному провадженні вона визнана потерпілою.

У результаті ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження та протягом двох тижнів лікувалась на стаціонарі в 4-й ГКБСНМП. Їй було встановлено діагноз: струс головного мозку. Забій, підшкірна гематома голови, внутрішньосуставний перелом лівої лопатки. Розрив лівого ключично акроміального зчленування, підвивих акроміального кінця лівої ключиці. У межах кримінального провадження їй була проведена судово-медична експертиза, згідно до якої їй були встановлені середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Внаслідок скоєної ДТП та нанесених тілесних ушкоджень, їй були завдані збитки здоров`ю. Нею були понесені матеріальні збитки на лікування у розмірі 7746,55 грн.. Також відповідно до висновку судової авто-товарознавчої експертизи №4921 від 20.04.2018 року, величина матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Peugeot 206» д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП складає 80963,75 грн..

Зазначила, що їй була завдана моральна шкода. У результаті скоєної ДТП та отриманих травм, вона до теперішнього часу відчуває сильний фізичний біль. У неї постійно дуже сильно болить голова, вона відчуває сильні болі у руці. Також вона була вимушена провести два тижні у медичному закладі, що її дуже пригнічувало та вона відчувала постійний дискомфорт та свою безпорадність. Зазначені вище болі та моральні страждання значно погіршили її внутрішнє самопочуття, в результаті чого вона втратила сон, пропав апетит та розвинулась депресія на грунті своєї безпорадності та зміни життєвих устоїв. Разом з тим, ОСОБА_2 жодного разу не прийшов до неї у лікарню, не запропонував будь яку допомогу та навіть не вибачився, а навпаки, намагається довести свою невинуватість у ДТП.

В уточненій позовній заяві вказувала, що нею були понесені матеріальні збитки на лікування у розмірі 7547,20 грн.. Також 06.07.2018 року нею був укладений договір з КЗ «Санаторій медичної реабілітації «Глорія» Запорізької обласної ради, відповідно до якого вона проходила санаторно курортне лікування з 06.07.2018 року до 14.07.2018 року та сплатила грошову суму у розмірі 6766 грн. Загальний розмір спричиненої їй матеріальної шкоди становить 95276,90 грн..

Зазначені матеріальні збитки має відшкодувати ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», адже 19.06.2017 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/6768085, яким забезпечений транспортний засіб автомобіль Land Rover Discavery д.н.з. НОМЕР_1 .

Остаточно просила суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на її користь матеріальну шкоду у розмірі 95276,90 грн. та моральну шкоду у розмірі 200000 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.08.2021 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27.10.2021 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Розпорядженням Голови Верховного суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова змінено на Київський районний суд м. Полтави.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 11.05.2023 року справу прийнято до провадження зі стадії розгляду справи по суті.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріальну шкоду у розмірі 53078 грн. 84 коп., витрати на лікування у розмірі 5501 грн. 77 коп., а всього 58580 грн. 61 коп..

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , франшизу у розмірі 1000 грн., моральну шкоду у розмірі 30 000 грн., а всього 31000 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн..

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 травня 2024 року стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 4303,06 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1050 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», уклавши з ОСОБА_2 договір страхування його цивільно-правової відповідальності, взяло на себе обов`язок у межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану третій особі. Стосовно позовних вимог до ОСОБА_2 суд першої інстанції зазначив, що на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 підлягає стягненню франшиза, яка згідно полісу № АК/6768085 становить 1000 грн.

Вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд зазначив, що фактично з пошкодженням належного ОСОБА_1 майна вона була обмежена у реалізації свого права на одержання корисних якостей належного їй автомобіля.

Пошкодження автомобіля позивача спричинило їй дискомфорт, потягло додаткові витрати та вимагало від неї зміни звичного способу життя. Завдані тілесні ушкодження спричинили біль, негативні емоції та змінили звичний спосіб життя. Судом першої інстанції також враховано поведінку винної особи, яка протягом тривалого часу після дорожньо-транспортної пригоди в добровільному порядку не відшкодувала позивачу шкоду.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційних скарг

Не погодившись із таким вирішенням спору, представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» - адвокат Мамедова І.Р.подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та неповну оцінку доказів у справі, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 53078,84 грн.

Ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля. Вирішити питання про розподіл судових витрат понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки позивач звернулась з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної майну, з пропуском річного строку, який обчислюється з моменту настання події (дорожньо-транспортної пригоди) у Страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку із пропуском позивачем встановленого законом строку для звернення до Страховика із заявою про виплату страхового відшкодування або із позовними вимогами до суду у цей же строк.

Зазначає, що позивач, звертаючись із позовом до Страховика про стягнення страхового відшкодування з порушенням строків та порядку його отримання відповідно до Закону, повинен довести належними доказами, що його поведінка була добросовісною, а річний строк пропущений через незалежні від нього причини.

Також з рішенням суду першої інстанції не погодився представник ОСОБА_1 - адвокат Колодезний Я.В. та подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу в якій просить рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 квітня 2024 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизи у розмірі 1000 грн. моральної шкоди у розмірі 30 000 грн, а встого 31 000 грн.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 200 000 грн. та франшизу у розмірі 1000грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вирішуючи питання про розмір завданої моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 , суд першої інстанції безпідставно занизив розмір моральної шкоди із 200 000 грн. до 30 000 грн. не обґрунтувавши своє рішення. При чому відповідач жодного разу не прийняв участі у судових засіданнях в Київському районному суді м. Полтави та ніяк не заперечував проти позовних вимог.

У рішенні вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд взяв до уваги, що фактично з пошкодженням належного їй майна позивач була обмежена у реалізації свого права на одержання корисних якостей належного їй автомобіля. Пошкодження автомобіля позивача принесло в її життя дискомфорт, потягло додаткові витрати та вимагало від неї зміни звичного способу життя. Беручи до уваги вказану обставину, судом не враховано, що автомобіль відповідача був фактично знищений, а не пошкоджений, як зазначається у вказаному рішенні. Вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає - 283 739 грн. 93 коп.

Також судом у рішенні зазначено, що завдані тілесні ушкодження спричинили біль, негативні емоції та змінили звичний спосіб життя ОСОБА_1 . Проте, не враховано, що позивач отримала відповідно до висновку судово-медичної експертизи №174-А/18 від 28.02.2018 р., середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я, а саме: закритий внутрішньосуставний краєвий перелом нижнього відділу суглобової западини лівої лопатки, розрив лівого ключично-акроміального зчленовування, підвивих акроміального кінця лівої ключиці. Отже, внаслідок ДТП та нанесених тілесних ушкоджень позивачу, були завдані збитки здоров`ю, які, через тривалий час і в майбутньому будуть залишати негативний і досить болючий відбиток на її житті. Також судом, належно не враховано, поведінку винної особи, яка протягом тривалого часу після дорожньо-транспортної пригоди в добровільному порядку не відшкодувала позивачу шкоду.

Подаючи апеляційну скаргу на додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 травня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Колодезний Я.В зазначив, що додаткове рішення ухвалено з порушенням матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 14 000 грн. позивачем надано квитанцію № 20/07 від 20.07.2021 року на суму 14 000 грн., акт виконаних робіт від 03.05.2024 року.

Вказані витрати на правничу допомогу є необхідними, розумними та мінімальними, тому мають бути стягнуті з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» на користь позивача.

Проте, вирішуючи питання про розмір витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції безпідставно занизив розмір витрат на правничу допомогу з 14 000 грн. до 5 353,6 грн. не обгрунтувавши своє рішення.

11.07.2024 на адресу Полтавського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник ОСОБА_1 - адвокат Колодезний Я.В просив апеляційну скаргу представника ПАТ «СК «Арсенал Страхування» - адвоката Мамедової І.Р. на рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 квітня 2024 року залишити без задоволення.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «Peugeot 206» д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу./т.2 а.с.7-8/

Відповідач ОСОБА_2 є власником транспортного засобу «Land Rover Discavery» д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу./т.2 а.с.14-15/

02 лютого 2018 року, близько 16:00 год., ОСОБА_2 керував автомобілем «Land Rover Discavery» д.н.з. НОМЕР_1 , на якому рухався по вул.. Біблика в напрямку проспекту Архітектора Альошина в м. Харкові.

Під час руху, на перехресті вул.. Біблика та проспекту Індустріального, в районі буд. № 37/8 по вулиці Біблика в м. Харкові, ОСОБА_2 , діючи з необережності, не контролюючи дорожню обстановку, не переконався, що рух є безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав переваги у русі автомобілю «Peugeot» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , яка рухалась по головній дорозі проспекту Індустріальному, виїхав на вказане нерегульоване перехрестя не надавши дорогу автомобілю «Peugeot» д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України, а також п. 2.1 додатку 1 до даних Правил, тим самим, допустив зіткнення вищевказаних транспортних засобів, внаслідок чого водій автомобіля «Peugeot» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №174-А/18 від 28.02.2018 р., позивач отримала середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я, а саме: закритий внутрішньосуставний краєвий перелом нижнього відділу суглобової западини лівої лопатки, розрив лівого ключично-акроміального зчленовування, підвивих акроміального кінця лівої ключиці.

Відповідно до висновків судово-автотехнічних експертиз №414/18 від 22.03.2018 р. та № 482/18 від 23.04.2018 р. у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Land Rover» д.н.з. НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно до вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, а також п. 2.1 додатку 1 до даних Правил.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «СК «Арсенал Страхування», поліс №АК/6768085 від 19.06.2017 року, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю у розмірі 200000 грн., за шкоду заподіяну майну 100000 грн., розмір франшизи становить 1000 грн../т.2 а.с.4/

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За змістом положеньстатті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 ч. 2ст. 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Системний аналіз статей 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 6 Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «СК «Арсенал Страхування», поліс №АК/6768085 від 19.06.2017 року, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю у розмірі 200000 грн., за шкоду заподіяну майну 100000 грн., розмір франшизи становить 1000 грн../т.2 а.с.4/.

Відповідно п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону № 85/96-ВР в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно ст. 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно п. 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону № 1961-IV, можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, провадження № 14-176цс18.

Таким чином обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Із звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Peugeot 206 д.н.з НОМЕР_2 від 12.12.2018 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту КТЗ Peugeot 206 д.н.з. НОМЕР_2 , визначена за витратним підходом, складає 283739,93 грн., ринкова вартість КТЗ Peugeot 206 д.н.з. НОМЕР_2 до моменту аварійного пошкодження складає 87313,10 грн../т.2 а.с. 19-32/.

Автомобіль Peugeot 206 д.н.з. НОМЕР_2 вважається фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно необґрунтованим.

Із висновку про вартість пошкодженого колісного транспортного засобу №8992/1 від 12.12.2018 року, вбачається, що ринкова вартість аварійного ( несправного) КТЗ Peugeot 206 д.н.з. НОМЕР_2 складає 33234,26 грн../т.2 а.с.55-59/.

У зв`язку з тим, що транспортний засіб Peugeot 206 д.н.з. НОМЕР_2 є фізично знищеним, ОСОБА_1 , як власнику транспортного засобу, підлягає відшкодуванню різниця між вартістю транспортного засобу до (87313,10 грн.) та після дорожньо-транспортної пригоди (33234,26 грн.), тобто 87313,10 грн. - 33234,26 = 54078,84 грн.

Згідно п.30.1, 30.2 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливимчи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, оскільки витрати на відновлювальний ремонт автомобіля позивача перевищують його вартість на момент ДТП, його ремонт є економічно необґрунтованим, з відповідача на користь позивача відповідно до п. 30.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має бути стягнута різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що сума матеріального збитку підлягає зменшенню на суму франшизи, виходячи з наступного.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (абзац перший пункту 22.1статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі також -Закон № 1961-IV)).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцятастатті 9 Закону України «Про страхування»).

Франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (ч. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування»).

Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (п. 12.1 ст. 12 Закону № 1961-IV).

Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (п. 36.6 ст. 36 Закону № 1961-IV).

З огляду на зміст цих приписів у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, якщо сторони її передбачили у відповідному договорі. Суму франшизи потерпілому має компенсувати страхувальник або інша особа, відповідальна за завдані збитки.

Оскільки у договорі страхування визначено франшизу вона підлягає стягненню з винуватця ДТП.

Розмір франшизи згідно полісу № АК/6768085 становить 1000 грн., а тому з відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди підлягає стягненню 53078,84 грн. з вирахуванням розміру франшизи 54078,84 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Колодезного Ярослава Валерійовича стосовно розміру моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п.п.3, 9 постанови від 31 березня 1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визнаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити відповідні мотиви.

З урахування викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Щодо доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Колодезного Я.В. стосовно часткового задоволення клопотання про стягнення витрат на правничу допомогуколегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Статтею133 ЦПК України до судових витрат віднесені і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

То ж домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року у справі № 706/199/22 (провадження № 61-9325ск22).

Оцінюючи докази понесених ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, суд першої інстанції правильно взяв до уваги акт виконаних робіт від 03.05.2024 року та копію квитанції від 20 липня 2021 року про сплату гонорару.

Суд задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу врахував, що витрати є завищеними по відношенню до складності справи.

Крім того, колегія суддів зауважує, що надання адвокатом опису робіт (наданих послуг), що він виконав без зазначення витрат часу, необхідного для надання правничої допомоги послугувало підставою для зменшення судом першої інстанції стягнутих витрат на правову допомогу з 14000 грн. до 5353,60 грн.

Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що сума стягнутого судом першої інстанції відшкодування на правову допомогу в сумі 5353,60 грн. повною мірою відповідає принципам розумності та співмірності, забезпечує баланс рівноваги між інтересами сторін у справі, відповідає принципу розумності та співмірності, визначеного як одним з основних критеріїв стягнення таких витрат.

Незгода апелянта з оцінкою судом першої інстанції доказів, не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Щодо доводів апеляційної скарги представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» Арсенал Страхування» - адвоката Мамедової Інги Русланівни про пропуск строку звернення для отримання відшкодування за рахунок страховика колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

За змістом статей 12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування).

Відповідно п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відмовляє у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі ПАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» звертає увагу на те, що ДТП сталася 02.02.2018 року.

При цьому відповідач також посилається на те, що позивачем не доведено належними доказами наявність у нього незалежних від нього причин пропуску річного строку для звернення до страховика.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, що пропуск позивачем однорічного строку для звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування стався не з вини позивача, з незалежних від нього причин, а дії позивача свідчать про його добросовісну поведінку, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), де вказано, що з огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (ст. 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (ст. 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (ст. 1166 ЦК України), колегія судді з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.»

У постанові Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі № 910/426/17 зроблено правовий висновок, що потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди, з вимогою про виплату стразового відшкодування у строк встановлений п.п 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України № 1961 (впродовж одного року). Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання об`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є право, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Таким чином, не отримавши страхове відшкодування у зв`язку з пропуском річного строку, позивач, реалізовуючи своє право на отримання компенсації у відшкодування спричиненої йому шкоди внаслідок ДТП в повному обсязі, звернувся з позовом до страхувальника заподіювача шкоди 04 жовтня 2018 року в межах строку позовної давності.

З огляду на зазначені положення чинного законодавства та наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з ПАТ «СК «Арсенал Страхування», на користь ОСОБА_1 завданої матеріальної шкоди.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, й дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги - без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційних скарг необхідно відмовити, судові витрат, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст.367 ч.1,2,368 ч.1,374 ч.1,375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» «Арсенал Страхування» - адвоката Мамедової Інги Русланівни та представника ОСОБА_1 - адвоката Колодезного Ярослава Валерійовичазалишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 квітня 2024 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 травня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2024 року.

Головуючий суддя О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль