ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1508/24 Справа № 199/8454/23 Суддя у 1-й інстанції - АВРАМЕНКО А. М. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2023 року про повернення заяви про забезпечення позову в цивільній справі номер 199/8454/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «К9», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Лариса Михайлівна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анна Сергіївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «К9», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Лариса Михайлівна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анна Сергіївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Разом з позовною заявою позивачкою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просила забезпечити позов шляхом зупинення стягнення (вчинення будь-яких виконавчих дій) на підставі виконавчого напису нотаріуса №4399 Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М. від 08.12.2021 року у виконавчому провадженні №68075040 з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «К9» заборгованості по кредитному договору у розмірі 22290,00 грн.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2023 року заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявнику.

Повернуто ОСОБА_2 сплачений нею при подачі до суду заяви про забезпечення позову судовий збір в розмірі 536,80 гривень, перерахований згідно з квитанцією 9177-9713-1626-9109 від 10 жовтня 2023 року.

Із вказаним судовим рішенням не погодилась заявниця ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2023 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про забезпечення позову.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 даної статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку є видом забезпечення позову, передбаченим п. 6 ч. 8 ЦПК України.

Враховуючи заявлені позовні вимоги, те, що вжиття заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи, суд необґрунтовано повернув заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису та позбавив позивачку ефективного захисту та можливих порушень її прав та інтересів.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно з частиною 2 статі 369 ЦПК України апеляційна скарга на вказану ухвалу суду першої інстанції підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

Відповідно до частини 13 статі 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 08 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. за заявою відповідача, як правонаступника кредитодавця, вчинено виконавчий напис за реєстровим №4399, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «К9» заборгованість за кредитним договором №1425383 від 05 січня 2021 року в загальному розмірі 22240,00 гривень, з яких: 7000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 11950,00 грн прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 3290,00 грн строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (а.с. 6зв).

У жовтні 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «К9», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Л.М., Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. 1-3).

Разом з позовною заявою позивачкою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення (вчинення будь-яких виконавчих дій) на підставі виконавчого напису нотаріуса №4399 Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М. від 08.12.2021 року у виконавчому провадженні №68075040 (а.с. 9-11).

Повертаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява подана без додержання вимог статті 151 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Статтею 151 ЦПК України визначені вимоги щодо форми та змісту заяви про забезпечення позову.

Зокрема, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлює, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що разом з позовною заявою позивачкою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення (вчинення будь-яких виконавчих дій) на підставі виконавчого напису нотаріуса №4399 Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М. від 08.12.2021 року у виконавчому провадженні №68075040.

Текст заяви про забезпечення позову не містить пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення, зокрема, щодо необхідності та доцільності зустрічного забезпечення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно виходив з того, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не відповідала вимогам ст. 151 ЦПК України, отже у суду були підстави для її повернення.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд має враховувати, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинно застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Крім того, такі заходи мають бути співмірними з заявленими вимогами.

Доводи апеляційної скарги про те, що в справі заява про забезпечення позову не повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, як це передбачено п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, на думку апеляційного суду не заслуговують на увагу, оскільки наявність ст. 154 ЦПК України не виключає вимогу ст. 151 ЦПК України якою передбачено зазначати пропозиції щодо зустрічного забезпечення. При цьому статтею 151 ЦПК України не встановлено у чому саме можуть полягати такі пропозиції, а встановлено узагальнююче правило. Отже позивачка, подаючи заяву про забезпечення позову, мала обґрунтувати наявність чи відсутність підстав для зустрічного забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що безпосередньо в заяві позивачкою зазначалось конкретний захід забезпечення позову, який суду слід застосувати, а саме зупинення стягнення, що здійснюється на підставі виконавчого провадження ВП №68075040, яке відкрито приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Кісельовою Віталіною Володимирівною, на думку апеляційного суду є також необґрунтованими, оскільки у прохальній частині заяви про забезпечення позову такі вимоги не зазначені. А зазначені посилання на вид забезпечення позову містяться в обґрунтуванні заяви, що відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України.

При цьому, апеляційний суд враховує, що процесуальним законодавством не передбачено право суду залишити заяви про забезпечення позову без руху у разі існування недоліків такої заяви, і суд має вичерпний перелік процесуальних дій, які він може вжити за наслідком розгляду заяви на підставі ст. 153 ЦПК України, крім того чинним законодавством не обмежено право особи звернутися із заявою про забезпечення позову повторно.

За таких обставин, доводи, викладені в апеляційній скарзі, зокрема постановлення оскаржуваної ухвали з порушеннями норм процесуального права та невідповідність фактичним обставинам справи, є безпідставними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: