Справа № 450/2324/24 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І. І.
Провадження № 22-ц/811/1988/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_6 , в інтересах якої діє представник адвокат Сідловська Ірина Юріївна до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання удаваним попереднього договору купівлі-продажу, визнавши укладеним договір купівлі-продажу майнових прав та визнання майнових прав на квартиру,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2024 року ОСОБА_6 , в інтересах якої діє представник адвокат Сідловська Ірина Юріївна звернулась з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору удаваним, визнання укладеним договору купівлі-продажу та визнання майнових прав на квартиру.

Одночасно з позовною заявою позивач звернулась із з заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову покликалась на те, що 13 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено Договір простого товариства (Договір про спільну діяльність), посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Віблим Л.З. 13 червня 2023 року між ОСОБА_3 , як уповноваженим учасником простого товариства, та ОСОБА_6 укладено попередній договір про купівлю-продаж квартири, посвідчений приватним нотаріусом Бабій О. В.

Вказувала, що згідно п. 1 Договору сторони зобов`язуються у строк до 31.07.2023 укласти договір купівлі-продажу (основний договір) квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 3 Договору в якості забезпечення виконання зобов`язань за цим договором ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_3 прийняв в рахунок майбутніх платежів грошову суму у розмірі 1 456 938,00 грн., що є еквівалентною 39 165,00 доларам США за курсом валют станом на 13.06.2023 до моменту укладення даного договору. ОСОБА_6 повністю виконала умови Договору і оплатила повну вартість покупки, однак станом на даний час мету спільної діяльності між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не досягнуто, багатоквартирний житловий будинок не прийнято в експлуатацію та не передано квартиру АДРЕСА_2 в приватну власність позивачці ОСОБА_6 .

Разом з тим зазначала, що із змісту Договору вбачається, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору купівлі-продажу, а саме: узгодили істотні умови Об`єкту договору купівлі-продажу, узгодили ціну продажу Об`єкту, узгодили порядок та строк здійснення оплати за об`єкт договору, узгодили строк передачі квартири покупцю 31 липня 2023 року.

Вказувала, що Ткрім узгодження істотних умов договору, ОСОБА_6 повністю оплатила вартість покупки, мала вільний безперешкодний доступ до квартири, яка на даний час знаходиться в об`єкті незавершеного будівництва. Наявність у Договорі узгоджених між сторонами зобов`язань та здійснення повної оплати, вказує на те, що назва договору «Попередній договір» не відповідає змісту договору та дійсним правовідносинам, що склались між сторонами, тому між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 як учасником простого товариства та його уповноваженою особою було укладено не попередній договір, а договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру відповідно до статті 655 ЦК України.

Стверджувала, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,4167 га кадастровий номер :01:001:0120. На вказаній земельній ділянці побудований, однак ще не введений в експлуатацію, багатоквартирний житловий будинок в якому знаходиться квартира, майнові права на яку придбала ОСОБА_6 .

Будучи власником земельної ділянки та маючи чинний дозвіл на виконання будівельних робіт ОСОБА_1 має реальну можливість і може вчиняти дії з метою відчуження майнових прав на квартири, які знаходяться в об`єкті незавершеного будівництва задля ухилення від виконання чи утруднення виконання можливого судового рішення про задоволення позовної заяви ОСОБА_6

Покликалась на те, що майнові права позивачів відповідач не визнає про що неодноразово заявляв, відтак є обґрунтований ризик того, що ОСОБА_1 вільно зможе розпорядитися майновими правами на квартиру, обтяжувати їх, незважаючи на те, що такі майнові права вже продані та належать ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Крім того вважала, що відповідач ОСОБА_3 як уповноважений учасник простого товариства, також може вчиняти дії відносно розпорядження майновими правами на квартиру АДРЕСА_3 . Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання судового рішення у справі.

Просила суд вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_6 до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, а саме:

1) Заборонити ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) у будь-який спосіб розпоряджатись. обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , а також звертатися до державних реєстраторів, будь-яких органів, шо здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно з заявами щодо реєстрації будь-якого речового права в т.ч. права приватної власності) на квартиру АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0120;

2) Заборонити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 ) у будь- який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , а також звертатися до державних реєстраторів, будь-яких органів, шо здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно з заявами щодо реєстрації будь-якого речового права (в т.ч. права приватної власності) на квартиру АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0120;

3) Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації (в тому числі Міністерству юстиції України та його структурним та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо квартири АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0120.

Оскаржуваною ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 травня 2024 року заяву представника позивача адвоката Сідловської І. Ю. про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 , в інтересах яких діє представник адвокат Сідловська Ірина Юріївна до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору удаваним, визнання укладеним договору купівлі-продажу та визнання майнових прав на квартиру,- задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, а саме:

1) Заборонено ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) у будь-який спосіб розпоряджатись. обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , а також звертатися до державних реєстраторів, будь-яких органів, шо здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно з заявами щодо реєстрації будь-якого речового права в т.ч. права приватної власності) на квартиру АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0120;

2) Заборонено ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 ) у будь- який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , а також звертатися до державних реєстраторів, будь-яких органів, шо здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно з заявами щодо реєстрації будь-якого речового права (в т.ч. права приватної власності) на квартиру АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0120;

3) Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації (в тому числі Міністерству юстиції України та його структурним та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо квартири АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0120.

Вищезгадану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що матеріали справи не містять жодного доказу, яким би підтверджувалося реальне вчинення, або підготовка до вчинення ОСОБА_1 будь-яких несумлінних дій, зокрема спрямованих на розпорядження майновими правами обтяжування, укладення будь-яких правочинів з іншими особами щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 , які у разі задоволення позову можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду може бути утрудненим або взагалі неможливим, вважає висновки суду щодо наявності підстав для забезпечення позову в частині, стосується ОСОБА_1 помилковими, оскільки такі не ґрунтуються на матеріалах справи.

Вказує, що позовна заява не містить позовних вимог до ОСОБА_1 , як і належного обґрунтування з посиланням на докази порушення ОСОБА_1 будь-яких суб`єктивних прав позивача, існування між ними будь-яких юридичних відносин, а тому слід вважати, що спір між ними відсутній.

Просить:

- скасувати ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 травня 2024 року у справі №450/2324/24 в частині накладення заборони ОСОБА_1 у будь- який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , а також звертатися до державних реєстраторів, будь-яких органів, шо здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно з заявами щодо реєстрації будь-якого речового йрава (в т.ч. права приватної власності) на квартиру АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0120;

- скасувати ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 травня 2024 року у справі №450/2324/24 в частині накладення заборони ОСОБА_3 звертатися до державних реєстраторів, будь-яких органів, шо здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно з заявами щодо реєстрації будь-якого речового права в т.ч. права приватної власності) на квартиру АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0120;

- скасувати ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 травня 2024 року у справі №450/2324/24 в частині накладення заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації (в тому числі Міністерству юстиції України та його структурним та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких і записів щодо квартири АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0120.

В задоволенні заяви ОСОБА_6 про забезпечення позову в частині накладення заборон, продубльованих в пунктах 2, 3, 4 прохальної частини апеляційної скарги - відмовити.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 травня 2024 року у справі №450/2324/24 в частині накладення заборони ОСОБА_3 у будь-який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 - залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області на розгляді перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_6 , в інтересах яких діє представник адвокат Сідловська Ірина Юріївна до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору удаваним, визнання укладеним договору купівлі-продажу та визнання майнових прав на квартиру.

В позовній заяві, представник позивача просив суд: визнати удаваним попередній договір про купівлю-продаж квартири, що укладений 13 червня 2023 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бабій О. В., зареєстрований в реєстрі за № 1696; визнати, що 13 червня 2023 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_3 ) майнові права на квартиру АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

Судом встановлено, що 13 червня 2023 року між ОСОБА_3 , як уповноваженим учасником простого товариства, та ОСОБА_6 укладено попередній договір про купівлю-продаж квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бабій О. В., зареєстрований в реєстрі за № 1696.

Згідно п. 1 Договору № 1696 сторони зобов`язуються у строк до 31 липня 2023 року укласти договір купівлі-продажу (основний договір) квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. З Договору № 1696 в якості забезпечення виконання зобов`язань за цим договором ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_3 прийняв в рахунок майбутніх платежів грошову суму у розмірі 1 456 938,00 грн., що є еквівалентною 39 165,00 доларам США за курсом валют станом на 13.06.2023 до моменту укладення даного договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Згідно із роз`ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою до застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Згідно приписів статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Під час розгляду справи «East/West Alliance Limited» проти України» ЄСПЛ в п. 185 рішення від 23 січня 2014р. нагадав, що вилучення власності в інтересах судочинства, яке не позбавляє власника його майна, а тільки тимчасово припиняє його можливості користуватися та розпоряджатися цим майном, зазвичай пов`язане із здійсненням контролю за використанням власності, що охоплюється сферою застосування другого абзацу статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

За змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Вказане узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17.

Крім того, колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи обставини, які склалися, зокрема те, що між сторонами у справі виник спір щодо невизнання відповідачами майнових прав позивача на квартиру, заборона вчинення дій щодо розпорядження, обтяження, укладення будь-яких правочинів відносно майнових прав на квартиру, що знаходиться в об`єкті незавершенного будівництва, не дозволить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вільно розпоряджатися такими майновими правами до вирішення цього спору у суді, що не призведе до утруднення чи зробить неможливим виконання рішення суду, якщо воно буде прийняте на користь позивача .

Забезпечуючи позов, суд першої інстанції дотримався принципу співмірності із заявленими позовними вимогами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та зберігають юридичну силу до вступу прийнятого по суті спору судового рішення в закону силу.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 стосуються суті спору, що не є предметом оскаржуваного рішення, оскільки застосовуючи заходи забезпечення позову, суд зазначає, що має місце спір, однак обгрунтованість позову буде предметом перевірки під час розгляду справи по суті.

Аналогічні правові висновки наведено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18, від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.

З огляду на викладене, доводи апелянта у цій частині апеляційної скарги не мають правового значення для перевірки законності та обґрунтованості ухвали про забезпечення позову.

Твердження представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Луцюка О.О. про те, що до ОСОБА_1 не пред`явлено позовних вимог, спростовується доводами позовної заяви, а також спором між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 щодо часток у багатоквартирному будинку, оскільки згідно Договору від 13 жовтня 2021 року діяльність відповідачів є спільною.

Колегія суддів зазначає, що оцінку твердженню апелянта про те, що ОСОБА_1 не є учасником правовідносин з яких виник спір та у нього відсутні будь-які зобов`язання перед позивачем з огляду на те, що договір купівлі-продажу майнових прав укладений із ОСОБА_3 в порушення вимог п.5.1 Договору простого товариства від 13 жовтня 2021 року та який при укладенні договору діяв виключно від свого імені та у своїх інтересах» стосується суті спору.

Із позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_6 звернулася з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання майнових прав на квартиру. З доводів позовної заяви встановлено, що саме відповідач ОСОБА_1 припинив позивачу доступ до квартири шляхом заміни замків та встановлення огорожі.

Згідно із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 657/1211/19 умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обгрунтоване припущення, що майно ( в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись у кількості або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Враховуючи вищенаведене, метою забезпечення позову у вказаній справі є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивачки у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на її користь, які мають бути співмірними з негативними наслідками, що можуть настати від вжиття цих заходів, а також конкретні обставини зазначеної справи колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.