ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,

-за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович,

-за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

23 жовтня 2023 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Позивач посилався на те, що він працював на виробничому структурному підрозділі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», внаслідок роботи на підприємстві він втратив професійну працездатність.

Позивач просив стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 245 000 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

20 листопада 2023 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 130 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Вирішено питання щодо судового збору.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ

У листопаді 2023 року, не погодившись із вказаним рішенням, позивачем ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз О.В., подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 245 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні його позовних вимог, а саме в частині суми відшкодування моральної шкоди та вказівки на те, що стягнення має відбуватись з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Вважає рішення суду в цій частині таким, що не відповідає обставинам справи та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Крім того, суд першої інстанції при ухваленні рішення не в повному обсязі оцінив його моральні страждання. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, судом не надано належної уваги тяжкості завданої позивачу шкоди, оскільки 70% втрати професійної працездатності свідчать про безповоротність втрати здоров`я та неможливість відновлення стану здоров`я до нормального, внаслідок чого ухвалений судом першої інстанції розмір моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача.

Судом не було враховано, що позивачу безстроково встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 70% та встановлено другу групу інвалідності, не враховано довготривалу роботу позивача на підприємстві відповідача, а також наявну вину відповідача у професійному захворюванні. Також суд не врахував, що вимушені зміни в житті позивача у зв`язку з ушкодженням здоров`я є незворотними.

Зазначає, що положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а ст.164 ПК України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, не повинні бути враховані при винесенні рішення судом, оскільки вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві.

У грудні 2023 року, не погодившись із вказаним рішенням, відповідачем ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду першої інстанції змінити та відмовити у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки в той час ще не діяло законодавство, що передбачає відшкодування моральної шкоди, або у разі, якщо суд не знайде підстав для відмови у позові зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 65 000 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів, розстрочивши виконання судового рішення на п`ять місяців рівними частинами з граничною щомісячною виплатою в останній робочий день місяця.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не визначив факт відсутності у позивача інших факторів, які можуть бути причиною психічних/психологічних страждань, виключаючи всі обставини на які він посилається у своїй позовній заяві.

Судом не було з`ясовано, якими доказами підтверджується те, що відповідач не виконав вимоги статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22.06.1981 року №155.

Суд не з`ясував, чи звертався позивач до органів, здійснюючих контроль із забезпечення працівників належними умовами праці щодо фіксації неналежних умов праці та чи були з боку позивача відмови від виконання трудових обов`язків у зв`язку з незабезпеченням належних умов праці.

Також судом не з`ясовано, якими доказами підтверджується факт наявності: нормальних життєвих зв`язків до встановлення ступеню втрати працездатності та їх втрати позивачем після встановлення втрати професійної працездатності та не з`ясовано, які додаткові зусилля для організації свого життя докладає позивач.

Зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин законодавством не було передбачено відшкодування моральної шкоди за ушкодження здоров`я, що сталось у 1990 році.

Крім того, позивач посилається на те, що має постійні скарги на стан свого здоров`я, що підтверджується випискою з історії хвороби за 29.06.1990 року, випискою з медичної карти стаціонарного хворого 2014 року, однак це не є підтвердженням постійних скарг на стан здоров`я, враховуючи також, що за 9 років позивач жодного разу не звертався до лікарні.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від інших учасників справи письмових заперечень на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 245 000 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційних скарг здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що у задоволенні апеляційної скарги позивача необхідно відмовити, апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 30 березня 1970 року по 11 грудня 1992 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», 11 грудня 1992 року позивача звільнено з роботи.

За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання.

П.11 акту №3 розслідування професійного захворювання від 04 липня 1990 року встановлені обставини, за яких виникло професійне захворювання: робота, пов`язана з підняттям важкостей в умовах обводненості та несприятливого мікроклімату. Підвищена запиленість робочої зони, концентрація пилу, в тому числі вміст вільного двооксиду.

Згідно довідки МСЕК від 23 серпня 1990 року серії ВТ231 №053435, позивачу первинно визначено ступінь втрати працездатності на рівні 60%.

Згідно довідки МСЕК від 05 жовтня 2000 року серії ДНА-01 №167844, позивачу повторно безстроково визначено ступінь втрати працездатності на рівні 70%.

Згідно довідки МСЕК від 05 жовтня 2000 року серії МСЕ-ДНА- 01 №167844, позивачу повторно безстроково встановлено другу групу інвалідності по професійному захворюванню.

Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що підтверджується випискою №4475 від 25.12.2014 року та випискою №869 від 26.06.1990 року.

Відповідно до виписки №4475 від 25.12.2014 року, позивач має скарги на болі в нижніх кінцівках, оніміння, холод стоп, перемежаючу кульгавість, може пройти без зупинки 50- 80 м.

У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування.

Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань.

Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним.

Суд дійшов висновку, що за таких обставин з відповідача слід стягнути у відшкодування моральної шкоди, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічного професійного захворювання, 130 000 грн. Також суд дійшов висновку, що вказану суму необхідно стягувати з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Але з такими висновками колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з наступних підстав.

Актом проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року проголошено незалежність України та створення самостійної української держави УКРАЇНИ, а також зазначено, зокрема, що віднині на території України мають чинність виключно Конституція і закони України.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Оскільки на момент виникнення підстав для звернення позивача до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання (Акт №3 розслідування професійного захворювання (отруєння) було складено 04 липня 1990 року та 23 серпня 1990 року позивачу було первинно визначено ступінь втрати працездатності) не існувало норм законодавства України, які б передбачали можливість відшкодування такої шкоди, а за загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення такої позовної заяви, з правовідносинами, що виникли з часів СРСР (04 липня 1990 року), а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Отже, вимоги апеляційної скарги відповідача підлягають задоволенню частково.

Виходячи з наведених вище обставин, вимоги апеляційної скарги позивача не підлягають задоволенню.

Згідно з усталеною практикоюЄвропейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. ч.1 ст.376 ЦПК України, підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є,зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні рішення судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2023 рокускасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: