Справа № 465/5801/23 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/610/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

розглянувши в місті Львові, в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Франківського районного суду міста Львова від 15 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, з участю третіх осіб - Державної казначейської служби України та інспектора взводу 1 роти 2 батальйону 1 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Мотичака Романа Івановича про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

02.08.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди.

Позов обгрунтовував тим, що 05 травня 2023 року його притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 та ч.1 ст.127 КУпАП. Зокрема, постановою інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Матичака Романа Івановича, серії БАД №064149 від 05 травня 2023 року про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі, його, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. За змістом зазначеної постанови, 05 травня 2023 року о 16.07 год. на автодрозі Львів-Шегині 10 км+200м він перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, чим порушив вимоги п.8.5.1 ПДР. Крім того, постановою БАД №064150 від 05.05.2023 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.127 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень. У постанові зазначено, що 05.05.2023 року о 16:42 год. на автодорозі Львів-Шигині 101м+200 м ОСОБА_1 переходив проїзну частину дороги поза пішохідним переходом, там де є чотири смуги для руху в обох напрямках, чим порушив вимоги п. 4.14г ПДР України, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КУпАП. В подальшому, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12.06.2023 року постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАД №064150 від 05.05.2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.127 КУпАП скасовано та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06.07.2023 року постанову інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Матичака Романа Івановича, серії БАД №064149 від 05 травня 2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн скасовано, провадження у справі про притягнення його ( ОСОБА_1 ) до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП закрито. Зазначав, що внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він був змушений захищати свої права в суді. У зв"язку з винесенням щодо нього незаконних постанов, у нього погіршилось самопочуття і він був змушений звернутися за допомогою до медичних фахівців. Внаслідок стресу у нього погіршилися основні характерні параметри формули крові, що підтверджується медичними документами. Він досі перебуває в напруженому психічному стані, оскільки думки про те, як зухвало та незаконно щодо нього було винесено постанови переслідують його. Перелічені негативні явища викликали у переживання, страждання, стрес та депресію. Враховуючи наведене, просив стягнути з відповідача в свою користь 50 000 (п"ятдесят тисяч) гривень 00 коп. моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, з участю третіх осіб - Державної казначейської служби України та інспектора взводу 1 роти 2 батальйону 1 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Мотичака Романа Івановича про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 15 000 (п"ятнадцять тисяч) гривень заподіяної моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив Департамент патрульної поліції.

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначив, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачем зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову. Вважає, що позивач у даній справі не довів належними доказами заподіяння йому моральної шкоди, яка згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна, приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що погіршення стану здоров`я позивача стало безпосереднім наслідком притягнення його до адміністративної відповідальності. Позивачем не зазначено, яким чином він розрахував суму завданої йому моральної шкоди. Вважає, що розмір моральної шкоди, яку просив стягнути позивач з відповідача, свідчить про спекулятивний, а не компенсаційний характер пред`явленого ОСОБА_1 позову, поданного ним з метою безпідставного збагачення, а не відшкодування завданих збитків.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

03.04.2024 року через канцелярію суду за вх. № 7609/24 надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконність дій посадових осіб, які ініціювали та здійснювали складення протоколу, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. При цьому, безпідставне притягнення до адміністаривної відповідальності змусило його звертатись до суду за захистом своїх порушених прав, що викликало у нього психологічне напруження у зв`язку з очікуванням судового рішення. Вважає апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції безпідставною, а її доводи такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону.

09.04.2024 року через систему «Електронний суд» надійшов відзив Державної казначейської служби України на апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції за вх. № 7990/24, в якому зазначено, що при вирішенні даного спору суд першої інстанції не врахував практику Верховного суду та Європейського суду з прав людини, згідно якої закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії/бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.10.2020 року у справі №312/262/18. При цьому, суд першої інстанції не взяв до уваги, що прийняті Франківським районним судом міста Львова рішення від 06.07.2023 року та від 12.06.2023 року самі по собі становлять достатню справедливу сатисфакцію за будь-яку завдану позивачу моральну шкоду, а тому немає необхідності для її стягнення у грошовому еквіваленті, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини, викладеними у рішеннях у справі «Перна проти Італії» (Perna v.Italy) від 25 липня 2001 року (п. 54) та у справі «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року (п. 76), якими встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію (в т.ч. як відшкодування моральної шкоди) за шкоду, завдану особі. При цьому, розмір моральної шкоди визначений судом в сумі 15000 грн є не співмірним та значно завищеним, зважаючи на обставини її виникнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статей ст.ст. 76,77,78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, на підставі статті 1174 ЦК України, відшкодовується державою.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 зазначено, що підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом з тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12.06.2023 року в адміністративній справі № 465/3388/23 скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАД №064150 від 05.05.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.127 КУпАП та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що відповідачем не було надано до суду жодного належного чи допустимого доказу, який би підтверджував вчинення позивачем порушень вимог ч.1 ст.127 КУпАП.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12.06.2023 року в адміністративній справі № 465/3387/23 скасовано постанову інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Матичака Романа Івановича, серії БАД №064149 від 05 травня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 гр , провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, закрито.

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що відповідачем при винесені постанови не дотримано вимог КУпАП, Інструкції та не надано суду належних і допустимих доказів, які б у встановленому законом порядку підтверджували, що позивач порушив Правила дорожнього руху.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт заподіяння йому моральної шкоди неправомірними діями працівників поліції, що полягає у моральних стражданнях, пов`язаних з незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності, а також враховано, що позивач змушений був докладати додаткових зусиль для поновлення своїх прав шляхом звернення до суду з позовами про скасування щодо нього неправомірних рішень органів державної влади.

З таким висновком районного суду колегія суддів погоджується.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню в користь позивача, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, не в повній мірі врахував висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішеннях у справі «Перна проти Італії» (Perna v.Italy) від 25 липня 2001 року (п. 54) та у справі «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року (п. 76), відповідно до яких визнання судом порушення права особи саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію (в т.ч. як відшкодування моральної шкоди) за шкоду, завдану особі, а також положення ст. 23 ЦПК України, характер завданої шкоди, глибину душевних страждань позивача, вимоги розумності та справедливості, а відтак розмір моральної шкоди, визначений судом слід змінити, зменшивши таку до 3 000 грн, що буде достатньою та справедливою сатисфакцією порушеного права позивача.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст додаткової постанови складено - 19 вересня 2024 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задоволити частково.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 15 січня 2024 року в частині розміру моральної шкоди змінити.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 3 000 (три тисячі) гривень заподіяної моральної шкоди.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра