Єдиний унікальний номер судової справи: 473/1832/24
Номер провадження: 22-ц/812/1404/24 Суддя - доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів Тищук Н.О., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в його інтересах

адвокатом Вуїв Оксаною Вікторівною

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 липня 2024 року, постановлену під головуванням судді Ротар М.М. в приміщенні того ж суду за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 квітня 2024 року за нововиявленими обставинами, -

в с т а н о в и л а:

В квітні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання малолітніх дітей.

10 квітня 2024 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 08 квітня 2024 року та до повноліття дитини.

16 травня 2024 року адвокат Вуїв О.В. діючи в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області із заявою про перегляд вказаного судового наказу за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування наявності підстав для перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами, адвокат Вуїв О.В. зазначала, що судом під час винесення судового наказу не було враховано те, що у ОСОБА_1 ще є діти, зокрема, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якого він добровільно сплачує аліменти. Також з нього на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 січня 2022 року стягуються аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/6 частини доходу ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на своє утримання у розмірі 1/10 частини від усіх видів доходу ОСОБА_1 . Також адвокат зазначає про те, що на даний момент ОСОБА_1 є військовослужбовцем, неодноразово перебував у бойових відрядженнях. У зв`язку з чим змушений витрачати свої особисті кошти для забезпечення себе необхідним спорядженням, зброєю, боєприпасами, що також свідчить про наявність додаткових витрат.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд судового наказу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 квітня 2024 року у справі № 473/1832/24 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей, за нововиявленими обставинами залишено без задоволення, а судовий наказ Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 квітня 2024 року - в силі.

Ухвала суду мотивована тим, що доводи заявника про існування ще одного стягувача аліментів в даній справі, не є нововиявленою обставиною, а можуть бути предметом оцінки під час розгляду заяви про зменшення розміру та виду (частка, тверда грошова сума) аліментів.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, адвокат Вуїв О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, просила її скасувати та постановити нове рішення про задоволення заяви.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 - адвокат Вуїв О.В. зазначала, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що зазначені ОСОБА_1 обставини не є нововиявленими в розумінні п.1ч.2 ст. 423 ЦПК України, а можуть бути враховані під час вирішення питання про зменшення розміру аліментів. Натомість обставина щодо перебування на його утриманні інших дітей існувала на час видачі судового наказу, а не виникла вже після його видачі, щоб давало можливість ОСОБА_1 звертатися до суду з заявою про зміну розміру аліментів шляхом їх зменшення, оскільки підставою для зменшення розміру аліментів можуть бути обставини, які виникли вже після видачі судового наказу.

Вважає, що під час розгляду заяви про видачу судового наказу в якості заінтересованої особи мала бути залучена ОСОБА_6 , оскільки на розмір утримання їх з боржником сина - ОСОБА_7 впливав розмір стягнутих аліментів на утримання спільних дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Також стягнення аліментів з боржника за судовим наказом впливає на права старшого сина - ОСОБА_8 , 2006 року народження та право його матері - ОСОБА_9 .

При цьому на думку адвоката, права заявниці на отримання аліментів в бажаному розмірі (1/3 частини всіх видів доходу (заробітку) ОСОБА_2 можуть бути реалізовані в позовному провадженні, при зверненні з позовом про стягнення аліментів.

Крім того, адвокат Вуїв О.В. зазначає про те, що за результатами перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції мав можливість його змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/5 частини від усіх видів доходу (заробітку). В такому разі, кожна дитина фактично отримає по 1/10 частки від доходу ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від ОСОБА_2 надійшла заява, в якій вона просила провести розгляд апеляційної скарги у її відсутність та відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Також надійшла заява від адвоката Вуїв О.В., в якій вона просила розгляд справи провести у її відсутність та у відсутність ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала в повній мірі відповідає.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 про перегляд судового наказу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10квітня 2024 року за нововиявленими обставинами без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що доводи заявника про існування ще одного стягувача аліментів в даній справі, не є нововиявленою обставиною, а можуть бути предметом оцінки під час розгляду заяви про зменшення розміру та виду (частка, тверда грошова сума) аліментів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів (частина сьома статті 170 ЦПК України).

Згідно з частиною восьмою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною другою статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини відрізняються від нових обставин, обставин, що змінилися, та нових доказів за часовими ознаками, предметом доказування та істотністю впливу на судове рішення. Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Суд першої інстанції установивши, що наведена заявником обставина не є нововиявленою в розумінні статті 423 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 10 квітня 2024 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів.

При цьому ОСОБА_1 , який фактично звернувся до суду з метою скасування судового наказу про стягнення аліментів, було правильно роз`яснено, що боржник має право на звернення до суду з вимогами про зменшення їх розміру.

Доводи апеляційної скарги про те, що за результатами перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції мав можливість його змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 та дочки Поліни в розмірі 1/5 частини від усіх видів доходу (заробітку) не є слушними, оскільки чинним ЦПК України непередбачено таке процесуальне рішення як змінений судовий наказ.

Також не є слушними посилання адвоката Вуїв О.В. в апеляційній скарзі на те, що, оскільки обставина щодо перебування на утриманні ОСОБА_1 інших дітей існувала на час видачі судового наказу, а не виникла вже після його видачі, то це є саме нововиявленою обставиною та не може бути підставою для звернення суду з заявою про зміну розміру аліментів шляхом їх зменшення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину (пункт 4 частина 1 статті 161 ЦПК України).

Відповідно до частини 7 статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

За приписами статті 167 ЦПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, а якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, - протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п`ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу. Судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про видачу судового наказу, враховує відомості, заявлені заявником. Разом з тим, відповідач позбавлений можливості висловити свою позицію щодо поданої заяви про видачу судового наказу.

Особливістю наказного провадження є розгляд заяви про видачу судового наказу без проведення судового засідання і повідомлення заявника і боржника, що фактично позбавляє боржника можливості висунути свої заперечення та аргументи, в тому числі щодо наявності у нього інших утриманців.

Саме тому частина 7 статті 170 ЦПК України передбачає право боржника у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини 1 статті 161 цього Кодексу звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. За змістом даної норми зменшення розміру аліментів можливе не тільки у випадку зміни матеріального або сімейного стану боржника, як помилково вважав суд першої інстанції, а й у зв`язку із неврахуванням судом при видачі судового наказу матеріального або сімейного стану боржника, чи інших обставин, які впливають на визначення розміру аліментів.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанцій з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому висновок суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Вуїв Оксаною Вікторівною - залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: Н.О. Тищук

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 20 вересня 2024 року.