Справа № 296/2526/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Лалаян Вікторія Миколаївна звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом в якому просить розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дати подачі позовної заяви до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Позов обґрунтовано тим, що спільне життя у сторін не склалось через різні погляди на шлюб та сім`ю. У зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, шлюб існує формально, подальше збереження є недоцільним, примирення неможливе. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей, які проживають разом з позивачем. Позивач вважає, що відповідач має сплачувати аліменти на утримання дітей.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою від 04.04.2024 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у судове засідання.

12.07.2024 постановлено ухвалу про надання сторонам строку для примирення.

Ухвалою від 03.09.2024 постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі.

12.07.2024 року позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Також вказала, що з відповідачем тривалий час не проживає, відповідач переїхав до своїх батьків, подальше примирення та збереження сім`ї вважає неможливим.

Представник позивача в судовому засіданні 12.07.2024 року також позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, строк на примирення просила не надавати.

04.09.2024 року представник позивача адвокат Лалаян В.М. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача. В заяві також вказала. що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів просить задовольнити, оскільки сторони за час, наданий судом, не примирились і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивача (а.с.116).

Відповідач в судовому засіданні заперечив щодо розірвання шлюбу, просив надати строк для примирення, оскільки бажає зберегти сім`ю. Вказав, що самостійно сплачує аліменти, піклується про дітей, купує ним необхідні речі, систематично їх бачить та спілкується з ними. Щодо обставин свого виїзду з квартири заперечив та вказав на неправдивість свідчень сусідів.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 06 червня 2009 року Виконкомом Губницької сільської ради Гайсинського району Вінницької області, актовий запис №3 (а.с.18).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.16) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 (а.с.21).

Відповідно до витягів з Реєстру територіальної громади від 13.11.2023 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_1 (а.с.19,22). За вказаною адресою також зареєстрована позивач та відповідач (а.с. 9).

Згідно довідки ОСББ "Центральний Івана Кочерги" від 11.07.2024 року, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , але фактично там не проживає, відповідно до складеного акту на підставі свідчень сусідів (а.с.95, 96).

Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Положеннями ч. 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

У відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Судом вживалися заходи щодо примирення сторін, зокрема було надано строк на примирення, однак такі заходи виявилися безрезультатними, незважаючи на бажання відповідача зберегти шлюб.

Беручи до уваги, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, позивач скористалася своїм правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу, враховуючи, що сторони фактично не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків та позивач заперечує подальшу можливість проживання в сім`ї з відповідачем як дружини та чоловіка, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що відповідно до ст. 112 СК України є підставою для його розірвання.

Статтею 27 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27.02.1991, передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно положень ст. 181 СК України способи виконання батьками цього обов`язку визначаються за домовленістю між батьками. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Так, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частина 1 ст. 183 СК України встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Нормами ч. 3 ст. 183 СК України передбачено, що якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Також судом враховуються положення ч. 4 ст. 183 СК України, якою передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, закон гарантує стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини в мінімальному розмірі, зокрема на одну дитину в розмірі чверті від доходів боржника, а на двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів у безспірному порядку.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Виходячи з завдань цивільного судочинства, в забезпечення інтересів дитини, які полягають, окрім іншого, в гарантованому отриманні достатнього та необхідного матеріального утримання, що покладається в обов`язок батьків, суд при визначенні розміру аліментів виходить з суспільно визнаного обсягу необхідних щомісячних витрат на утримання дитини, з урахуванням доцільності, справедливості та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою та до досягнення дітьми повноліття.

При цьому суд враховує те, що відповідач є працездатним, має постійний дохід, не має на утриманні інших дітей, крім того, з наданих відповідачем платіжних документів вбачається, що ОСОБА_1 бере участь в матеріальному забезпеченні дітей, що вказує на можливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі.

Розподіл судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені понесені ним судові витрати у вигляді судового збору.

Таким чином, з відповідача на користь позивача за позовну вимогу про розірвання шлюбу підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 1211,20 грн стягується з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між громадянами України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 06 червня 2009 року Виконкомом Губницької сільської ради Гайсинського району Вінницької області, актовий запис №3.

Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.03.2024 та до досягнення дітьми повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 09.09.2024.