Справа 206/5420/23
Провадження 2/206/236/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді Плінської А.В.

при секретарі Крижко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа Перша дніпровська державна нотаріальна контора Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та визнання права власності ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом у якому просить:

- встановити факт її спільного проживання із спадкодавцем ОСОБА_3 з липня 1989 року до часу відкриття спадщини, а саме на час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 право власності на частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до права спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема, квартиру АДРЕСА_2 . Вказана квартира була придбана у період їх шлюбу, а відповідно 1/2 частина даної квартири є власністю позивача, як частка у спільній сумісній власності подружжя. Спадкоємцями після смерті чоловіка є вона та син ОСОБА_2 . Після смерті чоловіка вона звернулась в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, оскільки вона подала заяву про прийняття спадщини після спливу встановленого законом строку, та в неї відсутній будь-який факт прийняття спадщини, а отже вона вважається такою, що не прийняла спадщину. На момент смерті її чоловік не мав зареєстрованого місця проживання, а фактично проживав разом із нею та сином ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 . В цій квартирі, вони постійно мешкають з травня 1989 року. Отже, враховуючи, що фактично в розумінні ЦК України вона вступила у спадщину, оскільки на момент смерті проживала разом із спадкодавцем за однією адресою, то з урахуванням частки іншого спадкоємця, наявні всі підстави для визнання за нею права власності на частину вищевказаної квартири в порядку спадкування за законом.

Ухвалою судді від 20.11.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді від 21 грудня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання з викликом сторін.

Ухвалою суду від 18.01.2024 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

07 березня 2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача Дніпровської міської ради Гуртового В.Ю. надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено, що заперечення щодо вимоги про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем відсутні. Щодо визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, то вважав ці вимоги передчасними, оскільки у разі встановлення судом вищевказаного факту у позивача не буде ніяких перешкод для оформлення своїх права нотаріально.

Ухвалою від 10 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. В подальшому представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутності позивача та її представника.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. В подальшому в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, надіслали заяви про розгляд справи в їх відсутності.

Суд, зваживши доводи учасників судового процесу, заслухавши покази свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.

01 липня 1989 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений шлюб (а.с.11).

Як вбачається з копії договору купівлі продажу від 18 червня 2021 року в період шлюбу чоловік позивача ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_2 (а.с.15,16).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.13).

Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи №328/2023, яка була заведена після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.140-190) з заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_3 звернулась його дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 .

Однак, що позивачу ОСОБА_1 , що відповідачу ОСОБА_2 нотаріус своїми постановами відмовив у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , оскільки вони подали заяви про прийняття спадщини після спливу встановленого законом строку та в них відсутній будь-який факт прийняття спадщини, а отже, відповідно до ст.1268 ЦК України, вони вважаються такими, що не прийняли її.

Частиною 3ст. 1268 ЦК України передбачається, що тільки спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1ст. 1269 ЦК України).

Згідно із ч.1ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З п.23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до копії декларації №0001-8985-5500 від 03.05.2019 року укладеної ОСОБА_3 з сімейним лікарем, його адресою: фактичного місця проживання або перебування вказано: АДРЕСА_3 (а.с.14).

Як вбачається з листа КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР №09/775 від 07.03.2024, за даними системи оперативно-диспетчерської служби екстреної медичної допомоги (ОДС»103») виклик на адресу: АДРЕСА_3 , для надання медичної допомоги ОСОБА_3 був здійснений 11.03.2023 року о 19-45 год. (а.с.127).

Згідно копії листа ВП №4 Дніпровського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області №43.4/37 а/з від 09.11.2023 року 12.03.2023 року співробітниками відділення поліції здійснювався виїзд за адресою: АДРЕСА_3 по факту смерті ОСОБА_3 .

Згідно акту від 02 листопада 2023 року, складеного сусідами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , встановлено, що ОСОБА_3 постійно проживав та користувався , починаючи з липня 1989 року по 12 березня 2023 року квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , разом із своєю дружиною ОСОБА_1 та сином ОСОБА_2 (а.с.28).

Зазначений позивачем ОСОБА_1 факт про те, що її чоловік ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав без реєстрації місця проживання разом із нею за адресою АДРЕСА_4 , по день смерті , повністю підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_8 . У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність фактів, повідомлених свідками, даних про їх зацікавленість в результаті розгляду справи не виявлено.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності,суд дійшов висновку,що факт постійного проживання позивача ОСОБА_1 зі своїм чоловіком ОСОБА_3 до часу відкриття спадщини, тобто на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ,є встановленим у судовому засіданні.

Разом із цим підстав, для встановлення факту їх постійного проживання з липня 1989 року, суд не вбачає, оскільки юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав особи, яка звернулась до суду.

Враховуючи, що реалізація спадкових прав позивача пов`язана саме зі встановленням постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, то встановлення ще додатково якихось часових проміжків не буде нести ніяких правових наслідків.

В зв`язку з чим суд вважає необхідним позовну заяву в цій частині позову задовольнити частково.

Статтею 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до п.12 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними ( ч.2 ст.370 ЦК України, ч.2 ст.372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Згідно ч.1. ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками. Вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що частки ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та позивача ОСОБА_1 , у спільній сумісній власності подружжя - квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , становлять по 1/2 частці для кожного.

Також, враховуючи, що чоловік позивачки помер та здійснити розподіл вищевказаного нерухомого майна в позасудовому порядку є неможливим, за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , як на таку, що набута подружжям за час шлюбу.

Відповідно до вимог ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Виходячи з того, що померлому ОСОБА_3 за життя належала 1/2 спірної квартири, то до складу спадщини, що залишилася після його смерті у спірній квартири належить її 1/2 частина.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Крім цього, згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст. 1222, ч.ч.2,3 ст. 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та відповідно ст.16 ЦК України вона обрала правильний спосіб захисту свого порушеного права.

За встановлених обставин, зважаючи на те, що спадкодавець ОСОБА_3 у передбачений законом спосіб у період шлюбу з позивачем ОСОБА_1 набув право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , частка останнього та позивача у праві спільної сумісної власності подружжя становить по 1/2, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка на належну йому 1/2 частку спірного нерухомого майна, в свою чергу з урахуванням наявності іншого спадкоємця сина померлого, який не відмовився від прийняття спадщини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, а тому за позивачем ОСОБА_1 належить визнати право власності на 1/4 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Що стосується доводів, викладених відповідачем у відзиві на позов то вони є неприйнятними та спростовуються фактично встановленими обставинами справи.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 206, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа Перша дніпровська державна нотаріальна контора південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та визнання права власності задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі спадкодавцем ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як на таку, що набута подружжям за час шлюбу.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 1/4 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позову відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів.

Суддя: А.В. Плінська