ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи: 766/3106/24
Номер провадження: 22-ц/819/331/24
Головуючий у першій інстанції Ус О.В.
Доповідач Пузанова Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.

суддів: Базіль Л.В.

Бездрабко В.О.,

секретар Олійник К.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22 липня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), заінтересована особа Акціонерне товариство «Херсонгаз»,

встановив:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), заінтересована особа Акціонерне товариство «Херсонгаз».

В обґрунтування скарги зазначив, що в грудні 2023 року йому стало відомо про те, що він не може користуватися грошовими коштами, які зберігалися на його рахунку в Акціонерному товаристві «Райффайзен банк», оскільки 11.12.2023 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на цей рахунок в межах суми стягнення у розмірі 15 469 грн у виконавчому провадженні ВП №51903307, відкритому 11.08.2016 року.

Посилаючись на те, що про відкриття виконавчого провадження, у якому він є боржником, державний виконавець у встановлений Законом України «Про виконавче провадження» спосіб його не повідомив, а також не направив на його адресу постанову про накладення арешту на грошові кошти, чим позбавив можливості реалізувати визначені законом права боржника у виконавчому провадженні, в тому числі і в частині оскарження рішень та дій державного виконавця у встановлений законом строк, а також на те, що державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вчиняв виконавчі дії у виконавчому провадженні, в якому ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.12.2016 року у справі №766/11764/16 визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця Дніпровського районного ВДВС м.Херсона від 20.09.2016 року про відкриття виконавчого провадження, а отже-діяв незаконно та без врахування встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, заявник просив суд поновити пропущений ним із поважних причин строк для подання скарги, визнати протиправними рішення та дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ткачова А.В., зобов`язати його скасувати постанову про арешт коштів боржника від 11.12.2023 року серії ВП №51903307 та повернути стягнуті кошти на його рахунок в АТ «Райффайзен банк» №.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22 липня 2024 року ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду із скаргою та скаргу задоволено частково.

Визнано неправомірною постанову про арешт коштів боржника від 11.12.2023 року за виконавчим провадженням №51903307 в частині визначення меж суми звернення стягнення.

Зобов`язано відповідальну особу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) усунути порушення прав боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) шляхом повернення на його розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , рахунок платника НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк» 1 700 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Зобов`язано ГУК у Херсонській області повернути ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22 липня 2024 року скасувати в частині визначення меж суми звернення стягнення та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким зобов`язати відповідальну особу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) усунути порушення прав боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) шляхом повернення на його розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 рахунок платника НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк» суму грошових коштів у розмірі 15 469 грн.

Доводи скарги мотивовано тим, що висновки суду не відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження» як щодо строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, так і строку та порядку вчинення виконавчих дій при примусовому виконанні рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

На думку скаржника суд не врахував, що державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) здійснювалися виконавчі дії на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.08.2016 року, яка скасована судовим рішенням, а також ним безпідставно не застосовано приписи Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії або тимчасово окупованих територій до моменту виключення таких територій з відповідного Переліку, до якого входить і м. Херсон.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судове рішення мотивовано тим, що постанови про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 13 400грн та витрат виконавчого провадження в розмірі 369грн винесені державним виконавцем з додержанням положень частини третьої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 13 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, тому дії державного виконавця щодо виконання цих постанов є правомірними, однак в межах наведених вище сум. Оскільки штраф за невиконання рішення суду у виконавчому провадженні накладався на первісного боржника - ОСОБА_2 , правонаступництво щодо сплати цього штрафу застосованим бути не може, тому включення штрафу у розмірі 1 700грн до суми звернення стягнення є безпідставним та порушує право заявника, яке підлягає відновленню шляхом зобов`язання відповідальної особи Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повернути на розрахунковий рахунок заявника безпідставно стягнуті з нього кошти.

Суд зазначив, що заборона щодо вжиття заходів примусового виконання рішень на територіях, де ведуться бойові дії, на яку заявник послався в судових дебатах, стосується примусового виконання рішень, а не питань сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

В процесі розгляду справи суд встановив, що рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 03 лютого 2016 року у справі №666/2709/15, яке набрало законної сили 07 квітня 2016 року, позов ПАТ "Херсонгаз" до ОСОБА_2 про зобов`язання до вчинення дій задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 допустити представників ПАТ "Херсонгаз" для виконання робіт з припинення газопостачання шляхом встановлення інвентарної заглушки перед 4-х комфорочною плитою та 2-х контурним котлом, встановлених на кухні житлового будинку АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Херсонгаз» судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області постановою від 11.08.2016 року відкрив виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 03 лютого 2016 року у справі №666/2709/15 (№ 51903307), яке станом на день розгляду скарги не завершене.

У грудні 2019 року Акціонерне товариство "Херсонгаз" (далі АТ "Херсонгаз") звернулося до суду із заявою про заміну боржника ОСОБА_2 на ОСОБА_1 , зокрема, у виконавчому провадженні № 51903307, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого 06 червня 2016 року Херсонським міським судом Херсонської області у цивільній справі № 666/2709/15-ц про зобов`язання допустити представників АТ "Херсонгаз" для виконання робіт з припинення газопостачання шляхом встановлення інвентарної заглушки перед 4-х комфорочною плитою та 2-х контурним котлом, встановлених в кухні житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24 грудня 2019 року заяву задоволено.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 24 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Заяву АТ "Херсонгаз", заінтересовані особи: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовом ПАТ "Херсонгаз" до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії задоволено: замінено сторону виконавчого провадження, а саме боржника ОСОБА_2 на ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 51903307, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого 06 червня 2016 року Херсонським міським судом Херсонської області у цивільній справі № 666/2709/15-ц про зобов`язання допустити представників АТ "Херсонгаз" для виконання робіт з припинення газопостачання шляхом встановлення інвентарної заглушки перед 4-х комфорочною плитою та 2-х контурним котлом, встановлених в кухні житлового будинку АДРЕСА_1 ; у виконавчому провадженні № 51903361, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого 06 червня 2016 року Херсонським міським судом Херсонської області у цивільній справі № 666/2709/15-ц про стягнення судового збору у розмірі 243,60 грн.

При вказаних обставинах суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 станом на вересень 2020 року було достовірно відомо про його статус боржника у виконавчому провадженні № 51903307 та його доводи про необізнаність з цього приводу є надуманими.

02.09.2016 року наведене вище виконавче провадження було зупинено на підставі пункту 4 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа) , про що державним виконавцем винесена відповідна постанова.

20.09.2016 року в зв`язку з надходженням ухвали суду про відхилення касаційної скарги ОСОБА_2 , поданої нею на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03.02.2016 року, державним виконавцем винесена постанова про поновлення виконавчого провадження. Копії постанови направлено сторонам виконавчого провадження: боржнику - для виконання та стягувачу - для відома.

20.09.2016 року державним виконавцем винесена постанова про залучення працівників поліції для проведення 28.09.2016 року виконавчих дій щодо виконання судового рішення по АДРЕСА_1 . Копії постанови направлено сторонам виконавчого провадження: боржнику - для виконання та стягувачу - для відома.

25.10.2016 року в зв`язку з невиконанням рішення суду державним виконавцем на боржника ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 1 700 грн.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.12.2016 року визнано незаконною та скасовано винесену державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області Кондратюк М.Ю. постанову ВП № 51903307 від 20.09.2016 року про поновлення виконавчого провадження за виконавчим листом № 666/2709/15, виданим 06.06.2016 року Херсонським міським судом Херсонської області у цивільній справі за позовом ПАТ "Херсонгаз" до ОСОБА_3 про зобов`язання вчинення дій. Суд дійшов висновку, що виходячи з норми статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Кондратюк М.О. при винесені постанови ВП № 51903307 від 20.09.2016 року про поновлення виконавчого провадження були допущені порушення вимог до виконавчого документа, а саме: резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішення, викладена не в повному обсязі та не відповідає змісту резолютивної частини рішення, що тягне за собою порушення прав заявника.

01.12.2017 року державним виконавцем винесено постанову про виправлення технічної помилки, а саме: в постанові про відкриття виконавчого провадження від 11.08.2016 року замість «зобов`язати ОСОБА_2 допустити працівників ПАТ Херсонгаз для виконання робіт з припинення газопостачання» вказано про зобов`язання ОСОБА_2 допустити представників ПАТ Херсонгаз для виконання робіт з припинення газопостачання шляхом встановлення інвентарної заглушки перед 4-х комфорточною плитою та 2-х контурним котлом, встановленими на кухні житлового будинку АДРЕСА_1 . Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

27.02.2020 року державним виконавцем винесена постанова про заміну боржника виконавчого провадження, якою ОСОБА_2 було замінено на ОСОБА_1 .

З початком дії в Україні воєнного стану робота автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - «АСВП») була зупинена. Державне підприємство «Національні інформаційні системи» тимчасово заблокувало доступ до АСВП та Єдиного реєстру боржників для недопущення будь-яких несанкціонованих дій з інформацією, що міститься в зазначених реєстрах. Зупинення роботи реєстрів, в свою чергу, зупинило здійснення державними та приватними виконавцями виконавчих дій.

Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території адміністративно-територіальних одиниць, які тимчасово окуповані внаслідок військової агресії Російської Федерації, у період такої окупації.

Державне підприємство «Національні інформаційні системи» повідомило про виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних) та тимчасово призупинило роботу Єдиних та Державних реєстрів Міністерства юстиції України (далі Реєстри) зокрема Автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - АСВП) - комп`ютерної програми, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України. Таке рішення було прийнято з метою недопущення будь-яких несанкціонованих дій з інформацією Реєстрів та АСВП зі сторони ворога та для забезпечення збереження та захисту відомостей що в них містяться, а також у зв`язку із численними кібератаками.

Доступ до АСВП працівникам Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було надано з лютого місяця 2023 року в повному режимі.

Після відновлення доступу до Автоматизованої системи виконавчого провадження, а саме: 11.12.2023 року начальником Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), який діяв на підставі доручення про передачу виконавчого провадження в межах одного органу державної виконавчої служби, винесено декілька постанов: постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на загальну суму 369 грн, постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 13 400 грн, постанову про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, що становить 15 469грн, та направлена платіжна інструкція на їх примусове списання.

20 лютого 2024 року платіжна інструкція на примусове списання грошових коштів направлена в банк повторно, а 22 лютого 2024 року старшим державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) винесено постанову про зняття арешту з коштів ОСОБА_1 на підставі статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» з посиланням на те, що виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та штраф стягнуто та перераховано в повному обсязі.

Факти вчинення державними виконавцями виконавчих дій у вказаному виконавчому провадженні у період з 27.02.2020року (після заміни боржника) та до 11.12.2023року (вирішення питання про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження) судом не встановлені.

Подавши апеляційну скаргу на ухвалене в цій справі судове рішення, ОСОБА_1 заявив про його перегляд в апеляційному порядку в частині визначення в постанові про арешт коштів боржника меж суми звернення стягнення, зазначивши, що поверненню на його рахунок підлягає не лише 1 700грн неправомірно стягнутого штрафу, але й решта суми грошових коштів у розмірі 13 769грн (15 469-1700). Отже, скаржником оскаржено судове рішення в частині відмови у задоволенні скарги.

Таким чином, в силу вимог статті 367 ЦПК України щодо меж розгляду справи судом апеляційної інстанції, колегією суддів перевіряється законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції лише в оскарженій частині.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Шмалько проти України»).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльність державного виконавця, регламентовано розділом VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Так, відповідно до статті 447 ЦК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 521/20575/19.

При оцінці обраного способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захисту підлягають не теоретичні або примарні права, а права практичні та ефективні. Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відсутність порушеного права особи чи невідповідність обраного способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в задоволенні вимог такої особи.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти боржника (пункт 1 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Для реалізації такого заходу примусового виконання рішень виконавець уповноважений накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (пункт 7 частина третя статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Порядок вчинення виконавчої дії щодо арешту і вилучення майна (коштів) боржника врегульовано статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до положень якої, зокрема арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Отже, враховуючи, що сума стягнення визначається змістом рішення, яке підлягає примусовому виконанню, а розмір виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів визначається відповідними постановами виконавця, а не постановою про арешт коштів боржника, вимога ОСОБА_1 про визнання цієї постанови протиправною, зобов`язання виконавця скасувати постанову про арешт коштів, в тому числі і в частині визначення меж суми звернення стягнення з підстав, викладених ним у скарзі, не є визначеним законодавством способом захисту, який би забезпечив поновлення порушеного права боржника у разі наявних в нього заперечень щодо суми стягнення, а звідси-є неефективним способом захисту та підставою для відмови у задоволенні скарги.

Більше того, постанова про арешт коштів боржника, яка є предметом оскарження в цій справі, виконана: грошові кошти списані з рахунку ОСОБА_1 та 22 лютого 2024 року, ще до звернення заявника до суду, яке відбулося 29.02.2024 року, державний виконавець виніс постанову про зняття арешту з коштів боржника, тобто поновив права останнього у єдиний спосіб, який може бути застосований як наслідок визнання постанови про накладення арешту неправомірною.

За своєю правовою природою виконавчий збір, розмір якого у спірному виконавчому провадженні визначено державним виконавцем в сумі 13 400грн та який ОСОБА_1 просив суд зобов`язати державного виконавця повернути на його розрахунковий рахунок, згідно з частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» є збором, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За змістом частини сьомої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Отже, скасування рішення, у зв`язку з виконанням якого стягнутий виконавчий збір, є підставою для повернення відповідних коштів, оскільки правова підстава для їх стягнення є фактично такою, що відпала.

Відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

На виконання зазначеної статті Кодексу наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 затверджений Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, положення якого встановлюють порядок взаємодії державних органів (казначейства України та органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету).

Оскільки відповідно до наведених норм набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України. Водночас, у разі неповернення таких коштів у встановлений законом строк, зокрема внаслідок ненадання органом стягнення відповідного подання (висновку) органу державного казначейства), платник має право на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів на підставі статті 1212 ЦК України.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25.06.2024року у справі №910/12267/23 із зазначенням про те, що він узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 551/1099/21, від 21.05.2019 у справі № 910/2569/18, пункт 33 постанови).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що повернення виконавчого збору, зарахованого до державного бюджету, можливе у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету, а належним та ефективним способом захисту прав платника у таких випадках є звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів на підставі статті 1212 ЦК України.

У спірних правовідносинах списання грошових коштів із рахунку заявника як боржника у виконавчому провадженні відбулося при виконанні постанов начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 11.12.2023року, які в установленому законом порядку ОСОБА_1 не оскаржувалася та судом не скасовувалася, в той час, як відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу належать до виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Підпунктом 5 пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що забороняється у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України (з дати віднесення територій до таких, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій до моменту виключення таких територій з переліку).

Згідно із Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022року №309 із наступними змінами, з 01.05.2023 року Херсонська міська територіальна громада віднесена до території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси.

Таким чином, відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території Херсонської міської територіальної громади у період, в який органом державної виконавчої служби вчинялися оскаржені ОСОБА_1 виконавчі дії, було заборонено.

На думку колегії суддів, ця заборона стосувалася і вжиття заходів примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, оскільки, як зазначено вище, зазначені постанови віднесені до переліку виконавчих документів, на підставі яких відбувається примусове виконання рішень в розумінні Закону України «Про виконавче провадження», у спірних правовідносинах - рішень державного виконавця, а відповідно до пункту 13 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 з наступними змінами, на який послався суд першої інстанції в обґрунтування своїх висновків про те, що ця заборона не стосується питань сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, при виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення.

Проте, враховуючи, що заходи примусового виконання судового рішення, в тому числі немайнового характеру, на території Херсонської міської територіальної громади у спірний період застосовувати заборонено, що фактично визнано Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у письмових додаткових поясненнях у справі, то відсутня ознака одночасності стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження як умова для прийняття державним виконавцем такого рішення (а. с. 152-157).

Разом з тим, оскільки заявником обрано неефективний спосіб захисту прав боржника у виконавчому провадженні, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні скарги на рішення та дії державного виконавця, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права не є підставою для задоволення поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги про часткову зміну ухвали суду першої інстанції в частині визначення меж суми звернення стягнення та про усунення прав боржника шляхом повернення на його розрахунковий рахунок грошових коштів у розмірі 15 469грн.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 в частині вимог про зобов`язання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати постанову про арешт коштів боржника від 11.12.2023 року та повернути стягнуті кошти на його розрахунковий рахунок в розмірі 13 769грн, проте допустив помилку у мотивах такої відмови, тому ухвала суду в оскарженій частині підлягає частковій зміні із викладенням її мотивувальної частини в редакції постанови апеляційного суду.

В неоскарженій частині законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали суд апеляційної інстанції не перевіряє в силу вимог статті 367 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22 липня 2024 року в оскарженій частині ( в частині відмови у задоволенні вимог про зобов`язання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) скасувати постанову про арешт коштів боржника від 11.12.2023 року та повернути стягнуті кошти на його розрахунковий рахунок в розмірі 13 769грн) частково змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В.Пузанова

Судді Л.В.Базіль

В.О.Бездрабко

Повний текст постанови у справі №766/3106/24 складено 20 вересня 2024 року

Суддя Л.В.Пузанова