Справа № 167/955/24
Номер провадження 2-о/167/97/24
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

17 вересня 2024 року м. Рожище

Суддя Рожищенського районного суду Волинської області Гармай І. Т., вивчивши заяву ОСОБА_1 , подану в його інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи: виконавчий комітет Рожищенської міської ради Волинської області, як орган опіки та піклування, ОСОБА_3 про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна

в с т а н о в и в :

13 вересня 2024 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» звернулася до суду із заявою про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною та призначення ОСОБА_1 її опікуном.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя доходить такого висновку.

У відповідності до ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Заява про визнання особи недієздатною повинна відповідати як загальним вимогам, передбаченим у ст. 175, 177 ЦПК України, так і спеціальним, які містяться у ст. 297 ЦПК України.

Згідно з ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Частиною 3 ст. 297 ЦПК України визначено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Предметом доказування в даній категорії справ є: наявність хронічного, стійкого психічного розладу; факти, що підтверджують, що громадянин не може розуміти значення своїх дій та керувати ними; причинний зв`язок між психічним розладом і тим, що громадянин не здатний усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними; досягнення встановленого законом віку громадянином, відносно якого ставиться питання про визначення його недієздатним; інші обставини; висновок судово-психіатричної експертизи; довідки з медичної установи; довідки про постановку на облік у психіатричній установі; виписка з історії хвороби тощо.

Так, заявником до заяви додана копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 22 червня 2023 року, відповідно до якої ОСОБА_3 встановлено другу групу інвалідності з У. О. Р. А. загального захворювання, довічно та зазначено, що пенсіонер по віку і потребує стаціонарного санаторно-курортного лікування; заключення ЛКК від 30 січня 2023 року де вказано про потребу у постійному сторонньому догляді.

Разом з тим, в порушення ст. 175, 177, 297 ЦПК України заявником не вказано обставин, які свідчать про психічний розлад особи, чи істотно впливають на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, з зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини.

Отже, будь-яких документів на підтвердження того, що ОСОБА_3 страждає на будь-який психічний розлад, на день подання заяви, суду не додано.

Обмеження особи у здатності самостійно обслуговувати себе та потребування сторонньої допомоги, лікування не свідчать самі по собі про наявність саме психічного розладу.

Фізична хвороба може бути підставою для визнання особи інвалідом, надання такій особі постійного догляду, соціальних послуг у відповідності до Закону України «Про соціальні послуги», але не для визнання фізичної особи обмеженою недієздатною.

Суд лише за наявністю достатніх даних про розлад психічного здоров`я фізичної особи (ст. 298 ЦПК України) призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу і відсутність зазначених даних позбавить суд в подальшому вирішити питання щодо призначення судово-психіатричної експертизи - одної з найважливіших процесуальних дій, яка має бути проведена в ході підготовки до судового розгляду справ про визнання фізичної особи обмежено дієздатною, чого в свою чергу вимагає ч. 1 ст. 298 ЦПК України.

Призначення такої експертизи тільки на підставі заяви про визнання особи дієздатною без достатньо обґрунтованих припущень про наявність у ОСОБА_3 хвороби станом на день розгляду заяви, буде порушенням прав, гарантованих їй ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 64 Конституції України.

Крім цього, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її адвоката та представника органу опіки та піклування. З урахуванням стану здоров`я особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її участь у розгляді справи може відбуватися у режимі відеоконференції з психіатричного чи іншого лікувального закладу, в якому перебуває така особа, про що суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Таким чином, справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за обов`язковою участю адвоката цієї особи, однак заява не містить посилання ані на наявність такого адвоката, ані клопотання про залучення адвоката (в порядку надання безоплатної правової допомоги).

Відповідно до ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає, їй піклувальника чи опікуна.

Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою.

Зі змісту заяви слідує, що заявник просить визнати ОСОБА_3 недієздатною та призначити його опікуном над нею. Проте до заяви не додано відповідного подання органу опіки та піклування про можливість призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною фізичною особою, при тому, що наявність такого подання є обов`язковим для ухвалення судом рішення за результатами розгляду заяви про визнання фізичної особи недієздатною.

Ураховуючи вищенаведене, заявнику необхідно виправити вказані в ухвалі недоліки, а саме: надати суду фактичні та достатні дані на підтвердження наявності у ОСОБА_3 будь-якого психічного розладу (психічного захворювання), що існує на дату звернення до суду (відомості щодо спостереження психіатром за місцем проживання, у разі перебування під диспансерним наглядом - медичну карту амбулаторного хворого з психо-неврологічного диспансеру тощо), зазначити інформацію щодо наявності/відсутності адвоката Єфімюк Є. В. та надати суду подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме заявника ОСОБА_1 опікуном.

Вказані недоліки позбавляють суд можливості прийняти справу до провадження та призначити її до судового розгляду.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Залишення заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення заявником недоліків заяви та дотримання порядку її подання, визначеного ЦПК України.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких-не допустити судовий процес у безладний рух. Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вимога суду про усунення недоліків заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист.

З урахуванням викладеного та відповідно до вимог ст. 185 ЦПК України заяву ОСОБА_1 , подану в його інтересах ОСОБА_2 про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна необхідно залишити без руху надавши заявнику строк для усунення вищезазначених недоліків.

Керуючись ст. 175, 177, 185, 297 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 , подану в його інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи: виконавчий комітет Рожищенської міської ради Волинської області, як орган опіки та піклування, ОСОБА_3 про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна - залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення заяви без руху.

У разі невиконання вимог суду заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Т. Гармай