Справа № 279/5877/24
УХВАЛА
19 вересня 2024 року
Суддя Коростенського міськрайонного суду Житомирської області Недашківська Л.А. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів.
Ухвалою суду від 16.09.2024 року року позивачу був наданий строк для усунення недоліків позовної заяви, оскільки позивач не зазначив повне ім`я по батькові відповідача, його місце проживання або перебування.
Позивачу було надано строк в десять днів для усунення недоліків поданого позову, з дня отримання ухвали.
Однак, заявою від 18.09.2024 року недоліки зазначені в ухвалі суду не були усунуті.
У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до чинного законодавства позовна заява є процесуальним документом та має містити посилання, зокрема, на те, до кого пред`явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.
На цій стадії цивільного процесу, позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
Суд зауважує, що згідно з додатком №3 до Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207, у запиті органу державної влади, підприємства, установи, організації, закладу щодо доступу до персональних даних має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, дата і місце народження, громадянство/підданство, документ, що підтверджує особу.
Для отримання інформації (РНОКПП) з Державної податкової служби України, у запиті має бути зазначено: Прізвище, ім`я, по батькові учасника процесу, адресу проживання, дату народження, номер документу, що засвідчує особу.
При цьому, посилання представника позивача на ту обставину, що ним було заявлено клопотання про витребування доказів, зокрема інформацію та документи, які стосуються інтернет-магазину «HITECH», а саме: виписку з Єдиного державного реєстру; витяг з реєстру платників єдиного податку або витяг з реєстру платників податку на додану вартість; довідку про відкриття розрахункового рахунку ФОП або юр.особи в форматі IBAN; e-mail бухгалтера, не заслуговують на увагу, так як зазначене клопотання не стосується встановлення даних відповідача для можливості встановити його місце реєстрації та РНОКПП.
Відсутність інформації щодо місця проживання особи унеможливлює суд здійснити виклик вказаного відповідача в судове засідання та з`ясувати його думку з приводу пред`явлених до нього вимог.
Відповідно до основних засад цивільного судочинства - ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Зважаючи на те, що у встановлений судом строк недоліки позивачем усунені не були, позовна заява вважається неподаною та підлягає поверненню позивачеві.
Вирішуючи питання щодо повернення позовної заяви, суд також виходить з приписів частини 4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якими встановлено, що суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Ратифікуючи вищевказану Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.185 ч.3 ЦПК України,
ПОСТАНОВИВ :
Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів визнати неподаною та повернути позивачеві.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Житомирського Апеляційного суду в 15-денний строк, який обчислюється з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала не була вручено у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.
Суддя
копія згідно з оригіналом