Справа № 337/2793/24
Номер провадження 2/337/1376/2024
17 вересня 2024 рокум. Запоріжжя
Хортицький районний суд м. Запоріжжя
в складі: головуючого судді Салтан Л.Г.
за участю секретаря Трегуб Т.В.
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та моральної шкоди,
Ухвалою суду від 20 травня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався.
Позивачка наполягала на розгляді справи у судовому засіданні у відсутність її представника.
З урахуванням думки позивача, суд розглянув справу у відсутність її представника, при цьому судом було роз`яснено її право заявити клопотання про відкладення розгляду справи у судовому засіданні на будь-якій стадії до завершення розгляду, у зв`язку з необхідністю отримання правничої допомоги. Натомість, позивачкою таких клопотань заявлено не було.
У судовому засіданні позивачка суду пояснила, що вона є особою похилого віку, майже сліпа. У неї розбилося вікно, що раніше було встановлено ТОВ «Харвест Індустріаліз». ЇЇ брат, що працював на ТОВ «Харвест» дав телефон працівника, який перейшов працювати у ТОВ «Віконда». Вона подзвонила йому на мобільний, чоловік прийшов, зробив заміри, вони узгодили, що вікно буде відчинятися посередині, бо це для неї було принципово. Через деякий час, можливо, наступного дня їй зателефонували, запросили в офіс. Сина дома не було, офіс був через дорогу, тому вона вирішила сходити сама. Там вона спілкувалася з жінкою, якій повідомляла свої вимоги до вікна, та показувала моделі на комп`ютері, оформила заказ. ЇЇ запевнили, що вікно буде виготовлене саме таке, яке вона бажає, назвали вартість у 6300 грн. Це було набагато дорожче, чим вартість її первісного вікна, але вона погодилася, умови договору вона не читала, бо майже сліпа, а жінка її ввела в оману. Вона сплатила 3300 грн, як аванс. Їй видали квитанцію, повідомив, що як вікно буде виготовлено, їй передзвонять. Через декілька днів їй передзвонили, сказали, що вікно на складі, вони готові його встановити. Вона одразу спитала, чи відчиняється вікно, а їй відповіли, що не відчиняється. Тоді вона відмовилася від отримання вікна, бо таке їй не потрібно, але гроші їй не повертають. Просить позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачка ввела її в оману, їй виготовили вікно, яке не потрібно та ще й так дорого.
На поставлене питання суду пояснила, що гроші були прийняті відповідачкою як аванс за вікно; чому вона вважає, що та безпідставно отримала від неї гроші, пояснити не може, позов підписала не читаючи.
Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому порядку, причину неявки суду не повідомила.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Відзив на позов у відповідності до ст. 178 п.8 ЦПК України не надано, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи з ухваленням заочного рішення, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України.
У відповідності до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Оскільки, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2 ст. 280 ЦПК України.
Вислухавши у судовому засіданні пояснення позивачки, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.
Судом встановлено, що 5 листопада 2022 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Віконда» було укладено домовленість щодо виготовлення та демонтажу/монтажу металопластикового вікна за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджено копією рахунку за заказом № Соборон3557, за яким покупцем зазначено ОСОБА_1 на загальну суму 6300 грн, що включає вартість стеклопакету-5300 (СПД 32 мм (4х8х4х12х4), заміру-100 грн, доставки, монтажу, демонтажу -900 грн.
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 3324 від 5 листопада 2022 року, виданого ФОП ОСОБА_2 , прийнято від ОСОБА_1 3300грн, як підставу зазначено: договір вікна, замовлення покупця № Соборн3557 від 5 листопада 2022 року.
Клопотань про витребування матеріалів кримінального провадження не надходило.
Суд вважає встановленим, що між сторонами склалися правовідносини з виконання умов договору, якому притаманні ознаки побутового підряду щодо встановлення в її оселі металопластикового вікна, що свідчить пояснень самої позивачки, які узгоджуються з наданими нею письмовими доказами копією рахунку за заказом № Соборон3557 та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 3324 від 5 листопада 2022 року та положеннями ст. 866 ЦК України, відповідно до яких договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.
Отже, за змістом ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
За договором побутового підряду підрядник виконує роботу зі свого матеріалу, а за бажанням замовника - з його матеріалу.
Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Якщо робота виконується з матеріалу підрядника, вартість матеріалу оплачується замовником частково або в повному обсязі, за погодженням сторін, з остаточним розрахунком при одержанні замовником виконаної підрядником роботи. У випадках, передбачених договором, матеріал може бути наданий підрядником у кредит (із розстроченням платежу).
Відповідно до ст.872 ЦК України якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості або розірвання договору та відшкодування збитків. У разі виявлення інших відступів від умов договору або інших недоліків у роботі замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного усунення цих недоліків у розумний строк або відшкодування його витрат на усунення недоліків чи відповідного зменшення плати.
Згідно ст. 874 ЦК України у разі нез`явлення замовника за одержанням виконаної роботи або іншого ухилення замовника від її прийняття підрядник має право, письмово попередивши замовника, зі спливом двох місяців від дня такого попередження продати предмет договору побутового підряду за розумну ціну, а суму виторгу, з вирахуванням усіх належних підрядникові платежів, внести у депозит нотаріуса, нотаріальної контори на ім`я замовника. Підрядник має право у випадках, визначених частиною першою цієї статті, замість продажу предмета договору побутового підряду притримати його або вимагати відшкодування.
Натомість, позивачкою заявлені позовні вимоги не з підстав виконання умов укладеного договору, а на підставі ст. ст.1212 та 1213 ЦК України.
Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Тлумачення статті 1212 Цивільного кодексу України свідчить, що необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.
Договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України. Якщо правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб із метою виникнення у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави, чого в цьому спорі не відбулося. Жодного доказу на підтвердження того, що позивач в односторонньому порядку відмовився від укладеного договору на поставку вікна або такий договір був розірваний сторонами чи визнаний недійсним у судовому порядку, не надано.
Отже, на глибоке переконання суду між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути як внесений аванс, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України, що узгоджується з висновками ВП ВС від 26 червня 2018 року у справі № 910/9072/17.
А тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення перерахованих позивачем грошових коштів відповідачу за договором на підставі статті 1212 ЦК України, оскільки такі гроші були набуті відповідачем як аванс згідно умов укладеного між сторонами правочину, а також про відсутність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки вказані вимоги є додатковими до вимоги про стягнення грошових коштів у розмірі 3300 грн.
Керуючись ст.2,4,5,12,13,76-82, 89, 141, 259, 263-265, 280, 282 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та моральної шкоди - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня з дня виготовлення повного тексту рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Повний текст заочного рішення виготовлений 20.09.2024.
Суддя: Л.Г. Салтан