Дата документу 17.09.2024 Справа № 331/1781/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/1781/24 Головуючий у І інстанції: Фісун Н.В.
Провадження № 22-ц/807/1698/24 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Кухаря С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шкабуро Олександра Віталійовича на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) про прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) про прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2012 р. у цивільній справі Жовтневого районного суду м. Запоріжжя стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 275,10 грн. щомісячно.

За рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.06.2019 р. зі змінами, внесеними постановою Запорізького апеляційного суду від 14.08.2019 р., у цивільній справі Жовтневого районного суду м. Запоріжжя № 331/6075/18 стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.08.2019 р.

ОСОБА_1 добровільно аліменти не сплачував, постійно створював велику за розміром та часом заборгованість несплачених аліментів.

Тому аліменти з ОСОБА_1 стягуються примусово Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №37119232, відкритому 22.03.2013 р.

ОСОБА_1 не сплачував аліменти в період з 01.11.2014 р. до 31.05.2018 р. при зобов`язанні сплачувати щомісяця по 275,10 грн.

В червні 2018 року він сплатив виниклий борг за аліментами в повному обсязі.

Загалом неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період 01.11.2014 р. до 31.07.2023 р. склала 77 752,96 грн. (11235,08+5421,74+8460,89+14854,85+19951,25+17829,15= 77752,96).

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.11.2014 р. до 31.07.2023 р. в розмірі 77 752,96 грн та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.11.2014 р. до 31.07.2023 р. розміром 77 752.96 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у дохід держави в сумі 1 211,20 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шкабуро О.В. подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить змінити рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2024 року, яким зменшити розмір пені та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 за період з 01.11.2014 до 31.07.2023 розміром 35 000,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що розрахунок позивача щодо пені не узгоджується з даними, зазначеними в розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державної виконавчої служби. Також апелянтом вказано, що суд першої інстанції залишив поза увагою клопотання відповідача щодо зменшення пені до 35 000 грн, яке було обґрунтовано тим, що в нього на утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечує проти її доводів, просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з огляду на таке.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає повною мірою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог та, посилаючись на положення ст. 196 СК України, вказав, що розмір пені, що підлягає стягненню за аліменти, не може бути більше 100 % заборгованості, та дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 77 752, 96 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).

Так, матеріалами справи підтверджено і апеляційним судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.06.2019 р. зі змінами, внесеними постановою Запорізького апеляційного суду від 14.08.2019 р., у цивільній справі Жовтневого районного суду м. Запоріжжя № 331/6075/18 стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.08.2019 р.

Аліменти з ОСОБА_1 стягуються примусово Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №37119232, відкритому 22.03.2013 р.

Розрахунком заборгованості Центрального відділу ДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) підтверджується факт заборгованості ОСОБА_1 . Так, станом на 30.04.2023 року включно загальна сума заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом становить 32 848,38 грн (а.с.34).

Суд першої інстанції вірно виснував, що внаслідок неналежного виконання відповідачем судового рішення щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини наявна заборгованість, внаслідок чого між сторонами існує спір щодо нарахування штрафних санкцій.

Разом з тим, суд першої інстанції не перевірив та не врахував наступне.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не застосував правила статті 196 СК України до вимог позивача, зважаючи на те, що сума пені не може бути більшою, ніж 100 відсотків суми заборгованості по сплаті аліментів.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України в редакції, чинній на момент вирішення спору, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у цивільній справі № 661/905/19 неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

У Сімейному Кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Матеріалами справи підтверджується, що станом на 30 квітня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становила 32 848,38 грн.

Встановлено, що пеня по сплаті аліментів за період з листопада 2014 року по липень 2023 року становить 77 752,96 грн.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, просила стягнути з відповідача суму пені за несвоєчасну сплату аліментів у сумі 77 752,96 грн, що на її думку відповідало 100 відсоткам суми заборгованості протягом спірного періоду, з чим погодився суд першої інстанції.

Судова колегія звертає увагу, що приписи ст. 196 СК України обмежують розмір пені за прострочення сплати аліментів 100 відсотками заборгованості з їх сплати, а тому, враховуючи суму заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 32 848,38 грн, що відповідає 100 відсоткам суми такої заборгованості.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного включення до розрахунку суми пені за період існування переплати суми аліментів є необґрунтованими, оскільки із вказаного розрахунку слідує, що позивачем хоч і була розрахована сума неустойки, в тому числі і в період відсутності заборгованості, однак такі суми не були включені до загального розміру пені.

Посилання апелянта на наявність на його утриманні трьох неповнолітніх дітей як на підставу для зменшення розміру неустойки відхиляються апеляційним судом, оскільки визначений розмір пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 32 848,38 грн є законним та обґрунтованим, належним чином захищає майнові інтереси позивача та не становитиме надмірного тягаря для відповідача, враховуючи, що відповідач в апеляційній скарзі просив зменшити суму пені до 35 000,00 грн.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2024 року та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.11.2014 р. до 31.07.2023 р. в розмірі 32 848,38 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пп. 1, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

В силу вимог частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За вимогами частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, оскільки апеляційний суд зменшив суму, належну до стягнення з відповідача, що в загальному складає 42,25% від позовних вимог, ОСОБА_1 має право на компенсацію витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 255,87 грн (767,60 грн 511,73 грн).

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», витрати зі сплати судового збору у розмірі 255,87 грн слід компенсувати позивачеві за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Шкабуро Олександра Віталійовича задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2024 року скасувати. Прийняти у цій справі нову постанову, якою:

«Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) про прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 листопада 2014 року до 31 липня 2023 року в розмірі 32 848 (тридцять дві тисячі вісімсот сорок вісім) гривень 38 копійок.

В іншій частині позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 залишити без задоволення.»

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень 87 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 17 вересня 2024 року.

Головуючий:

Судді: