У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/2122/24

Провадження № 2/943/1183/2024

20 вересня 2024 року м. Буськ

Суддя Буського районного суду Львівської області Кос І.Б., розглянувши заяву адвоката Александрова Віктора Валерійовича в інтересах позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 через представника - адвоката Александрова В.В. звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 111066,86 грн., необхідні для сплати податків та штрафів ОСОБА_1 перед ГУ ДПС в Тернопільській області за 2023 рік, а також вирішити питання судових витрат.

Ухвалою суду від 20.09.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 28 жовтня 2024 року о 12 год. 00 хв.

Разом із тим, як встановлено суддею, що до матеріалів позовної заяви долучено заяву про забезпечення позову від 13.09.2024, у якій представник позивача просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_2 та знаходяться в нього чи в інших осіб, у межах суми позову із врахуваннчм судових витрат, а всього 132 883,66 грн. (111066,86 грн. + 1211,20 грн. + 605,60 грн. + 20000 грн.), а копію ухвали про забезпечення позову просив направити до Буського відділу ДВС у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; ЦНАП Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області та державного реєстратора вказаного ЦНАП. В обгрунтування поданої заяви представник позивача покликається на те, що за матеріалами позовної заяви відповідач взяв на себе обов`язок перед позивачем сплатити до ГУ ДПС у Тернопільській області податок та штрафні санкції у повному розмірі за проведений оборот коштів за 2023 рік, які будуть нараховані позивачу вказаним податковим органом, після проведення перевірки, що їх відповідач зобов`язався сплатити протягом 10 днів після їх нарахування позивачу, однак цього досі не зробив та відмовляється виконувати таке зобов`язання. Тобто, незважаючи на недобросовісні дії відповідача, враховуючи обставини справи, ціну позову, представник позивача вважає, що задля утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення цього позову, відповідач може відчужити третім особам майно, за рахунок якого можливо буде виконати судове рішення. Відтак, представник позивача просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать відповідачеві та знаходяться в нього чи в інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи та надавши їм правову оцінку, суд приходить до таких висновків.

Частиною другою статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 153 ЦПК України).

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Також позов може забезпечуватися забороною вчиняти певні дії (п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

У відповідності до вимог пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася із такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду в складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду, викладеного в постанові від 5 грудня 2022 року в справі №757/22558/20, де Суд констатував, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі №914/1570/20 вказано: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 травня 2024 року в справі №824/2/24, де крім цього Суд констатував, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відтак, за результатами аналізу норм чинного законодавства та судової практики його застосування слід прийти до висновку, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів із наданням належних і допустимих доказів цьому; виключної необхідності застосування заходів забезпечення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів учасників справи та осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 1 ст. 151 ЦПК України).

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого судового рішення про задоволення позовних вимог у майбутньому.

Разом із тим, процесуальний принцип змагальності сторін передбачає, що обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання, тобто в цьому випадку на позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Александрова В.В., які повинні довести підстави для забезпечення поданого позову.

Однак, до поданої заяви про забезпечення позову представником позивача не додано жодних матеріалів, які би свідчили про наміри відповідача вчинити дії щодо відчуження свого майна, доказів імовірного утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів. Крім того, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази реальної загрози невиконання чи утруднення виконання майбутнього рішення суду в разі його ухвалення на користь позивача.

Натомість, у поданій заяві про забезпечення позову представником позивача висловлені припущення про те, що задля утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення цього позову, відповідач може відчужити третім особам майно, за рахунок якого можливо буде виконати судове рішення.

Проте, відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною сьомою статті 153 ЦПК України передбачено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено (ч. 11 ст. 153 ЦПК України).

Дослідивши подану заяву та долучені до неї матеріали, ураховуючи вищнаведене, суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову через її необгрунтованість.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 149, 150, 151, 153, 247, 259, 260, 261 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

у задоволенні заяви адвоката Александрова Віктора Валерійовича в інтересах позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Буський районний суд Львівської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання. Зазначений строк у цьому випадку обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І. Б. Кос