Справа № 720/2241/23
Провадження № 2/720/33/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Лук`ян Г.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення на його користь суми боргу за договором кредиту, посилаючись на те, що з метою отримання кредитних послуг 11 лютого 2022 року між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 в електронній формі, за допомогою веб-сайту (https://ccloan.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем, було укладено кредитний договір № 1839505-A, відповідно до якого останньому надано кредит в сумі 9100 гривень, строк кредиту з 12 лютого 2022 року по 20 лютого 2022 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом, визначених в договорі в розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, з річною відсотковою ставкою 726,35%. В подальшому 11 лютого 2022 року додатковою угодою до кредитного договору № 1839505-A, його дія була пролонгована до 12 березня 2022 року (включно) у випадку несплати відповідачем заборгованості у строк передбачений первісним кредитним договором, процентна ставка була збільшена до 2,99 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. 17 січня 2023 року між ТОВ «СС Лоун» та ТОВ «Фінфорс» укладено договір факторингу № 6, відповідно до якого ТОВ ТОВ «Фінфорс» набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги до ОСОБА_1 .. Протягом дії кредитного договору відповідач систематично не виконував належним чином договірні зобов`язання в частині своєчасного погашення кредиту та допустив прострочену заборгованість по кредиту, яка становить 9643 гривень 27 копійок, в тому числі заборгованість за основною сумою боргу - 9100 гривень, заборгованість за відсотками - 543 гривень 27 копійок. Оскільки, відповідач у добровільному порядку борг не повертає, просив стягнути з нього в примусовому порядку кредитну заборгованість та судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору в розмірі 2684 гривень та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 гривень.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та зазначив, що він не укладав жодного кредитного договору з ТОВ «СС Лоун», а тому в нього відсутня будь-яка кредитна заборгованість. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання ним кредиту. Також, позивачем не надано підтверджень, що він був ознайомлений з Правилами надання фінансових кредитів. Щодо заміни кредитора у зобов`язані, то позивач не надав доказів переходу права вимоги до нього, а тому просив відмовити у позові. Одночасно, просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу як безпідставно завищену, у випадку задоволення судом позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

За змістом ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З метою всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів та з`ясування всіх обставин справи, суд з власної ініціативи викликав сторони в судове засідання.

В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити та справу розглянути у його відсутності.

Представник відповідача просив відмовити в позові з підстав викладених у відзиві, а також зменшити безпідставно завищені судові витрати на правничу допомогу.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 лютого 2022 року між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 в електронній формі, за допомогою веб-сайту (https://ccloan.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем, було укладено кредитний договір № 1839505-A, відповідно до якого останньому надано кредит в сумі 9100 гривень, строк кредиту з 12 лютого 2022 року по 20 лютого 2022 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом, визначених в договорі в розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, з річною відсотковою ставкою 726,35%.

11 лютого 2022 року додатковою угодою до кредитного договору № 1839505-А, його дія була пролонгована до 12 березня 2022 року (включно) у випадку несплати відповідачем заборгованості у строк передбачений первісним кредитним договором та відповідно до п. 5.7 угоди, сторони погодили, що у випадку несплати позичальником заборгованості за кредитом до запланованої дати повернення кредиту, договір вважатиметься автопролангованим та в період автопролонгації діє підвищена підвищена процентна ставка у розмірі 2,99% (п. 5.7.2 Договору).

17 січня 2023 року між ТОВ «СС Лоун» та ТОВ «Фінфорс» укладено договір факторингу № 6, відповідно до якого ТОВ «Фінфорс» набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги до ОСОБА_1 ..

З відповіді позивача на відзив слідує, що відповідач отримав кредит в безготівковій формі на реквізити банківської карти вказаної клієнтом (відповідачем). Ідентифікація клієнта відбулась через систему BankID Національного банку України, клієнт самостійно вніс особисті дані в заявку, надав дозвіл до інформації з кредитної історії банку емітенту, верифікації за допомогою «otp пароля».

Також, в підтвердження вказаних обставин, банком-емітентом було надано всі документи, що були надані відповідачем, які підписані електронним підписом (одноразовим ідентифікатором).

Більше того, обставина отримання відповідачем кредиту від позивача окрім підписаного договору кредиту підтверджується дослідженою судом карткою рахунку № 376 від 11 лютого 2023 року сервісу онлайн платежів (FinPay.ua), відповідно до якої було здійснено перерахування кредитних коштів на платіжну банківську карту відповідача, розрахунком заборгованості по вказаному кредиту з 11 лютого 2022 року, а тому твердження відповідача про те, що він не отримав від позивача кредит в сумі 91000 гривень та в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання відповідачем кредиту, є неспроможними та недоведеними.

Слід зазначити, що заперечення відповідача на позов з тих підстав, що банк не надав доказів грошових коштів, а відтак не доведено виникнення обов`язку повернення кредиту повністю спростовуються витребуваною судом випискою АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якої 11 лютого 2022 року відповідачу було здійснено переказ коштів в сумі 9100 гривень саме на емітовану картку, яка належить останньому.

Також, як вбачається з матеріалів відповіді на відзив ОСОБА_1 був активним користувачем кредитних послуг між ТОВ «СС Лоун», що підтверджується укладанням між ними попередньо 8 кредитних договорів.

За вказаних обставин, посилання відповідача на те, що позивачем не було наданого доказу щодо перерахунку та отримання відповідачем грошових коштів є безпідставним.

Згідно з наданим розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 9643 гривень 27 копійок, в тому числі заборгованість за основною сумою боргу - 9100 гривень, заборгованість за відсотками - 543 гривень 27 копійок.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Кредитний договір відповідачем підписаний електронним підписом з застосування одноразового ідентифікатора (одноразового паролю).

Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.

Відповідно до п. 2.2. Договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом

Згідно до п. 4.1 Договору клієнт здійснює оформлення кредитну шляхом заповнення Заявки на отримання кредиту на сайті товариства, в даному випадку (https://ccloan.ua), обов`язково вказуючи всі дані, зазначені як обов`язкові для заповнення.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що перед укладання самого договору, товариство здійснює ідентифікацію та верифікацію клієнта з урахуванням вимог визначених НБУ (BankID).

Як вбачається з вищенаведеного порядку при укладенні договору відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливе, тому посилання відповідача на те, що вона не укладала жодного кредитного договору, суд вважає безпідставним та такими, що не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 100 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, на офіційному веб-сайті позичальника у вільному доступі для всіх клієнтів розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того на веб-сайтах розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

У зв`язку з тим, що відповідач не виконує умови договору кредиту і не повернув борг позивачу, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи заяву про стягнення судових витрат суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч ст. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 2684 гривень.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, представником позивача разом із поданням позовної заяви, було подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат в розмірі 7000 гривень, який міститься як позовній заяві, так і в додатку до договору від 20 лютого 2023 року.

В обґрунтування своєї заяви про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав ордер на надання правничої допомоги, виписаний на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 20 лютого 2023 року; додаток до договору про надання правової допомоги б/н від 20 лютого 2023 року, в якому викладений розрахунок суми судових витратна правничу допомогу в розмірі 7000 гривень, а також платіжну інструкцію № 3422 від 11 серпня 2023 року про здійснення оплати позивачем за надання правничої допомоги представнику в сумі 7000 гривень.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

При цьому не співмірність витрат на правничу допомогу й передбачених законом критеріїв є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Кодексом не передбачено можливості суду ініціювати питання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 20 травня 2020 року у справі № 154/1435/18-ц та від 17 березня 2021 року у справі № 712/1720/19.

Як зазначено Верховним Судом в постанові від 10 грудня 2019 року у справі №160/2211/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналізуючи надані представником позивача документи на підтвердження витрат на правничу допомогу, суд погоджується з аргументами представника відповідача, що такі витрати в сумі 7000 гривень, які становлять 77 % від суми позову, не відповідають критеріям співмірності.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що подана до суду позовна заява на 5 аркушах є однотипною. Як докази подані документи, які вже знаходилися у позивача при оформленні відповідачем кредиту, а тому адвокат Гурський Г.Ю. представляючи інтереси позивача у вказаній справі провів обсяг роботи, який не співмірним з заявленими витратами на професійну правничу допомогу, а зазначений у розрахунку витрачений час на оформлення документів, збір та аналіз доказів, складання позовної заяви та інших процесуальних документів, формування додатків та відправку позову до суду є явно завищеним.

Крім того, суд при вирішенні заяви про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу також звертає особливу увагу на складність даної справи, яка розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, тривалість і кількість судових засідань, які проводились без участі представника позивача, кількість сторін та їх представників.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 гривень, оскільки цей розмір судових витрат є співрозмірним у даній справі, відповідає як критерію реальності понесення адвокатських витрат, так і критерію розумної необхідності таких витрат.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 520/9831/19.

А тому, зважаючи на обсяг наданих адвокатом - представником позивача послуг та витраченого часу по даній справі, суд вважає обґрунтованими заявлені ним вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 гривень, які є реальними та розумними.

На підставі ст.ст. 205, 207, 512, 514, 526, 549, 551, 598, 599, 610, 611, 612, 614, 626, 628, 629, 638, 1050, 1054 ЦК України, суд керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 133, 1345, 137, 141, 259, 263-265, 268, 274, 279 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» суму кредитної заборгованості за кредитним договором № 1839505-A від 11 лютого 2022 року в розмірі 9643 (дев`ять тисяч шістсот сорок три) гривень 27 копійок, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу - 9100 гривень та заборгованості за відсотками - 543 гривень 27 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору в розмірі 2684 гривень та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ляху Г.О.