Справа №442/8825/23
Провадження №2/442/225/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі:

головуючого судді Хомика А.П.

з участю секретаря судового засідання Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах яких діє адвокат Крецул Лариса Миколаївна до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою та визначення порядку користування житловим приміщенням, -

встановив :

06.12.2023 позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача, в якому просять зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та визначити порядок користування вказаною квартирою.

В обґрунтування позову, вказує на те, що ОСОБА_4 , позивачці ОСОБА_5 та відповідачу ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру, виданого 13 січня 1999 року Дрогобицьким міським бюро з приватизації державного житлового фонду.

13 жовтня 2001 року позивачка ОСОБА_5 уклала шлюб, після реєстрації якого змінила своє прізвище ОСОБА_6 на прізвище чоловіка ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про одруження, перекладеного з чеської мови на українську мову 14.06.2023.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 03 серпня 2023 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області, спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 , які успадкували по 1/2 частці спадщини, яка складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , тобто кожен по 1/6 частки зазначеної квартири.

Отже, з вище викладеного вбачається, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить: позивачці ОСОБА_5 (1/3 частка), позивачу ОСОБА_2 (1/6 частка) та відповідачу ОСОБА_3 (1/2 частка (1/3 частка + 1/6 частка = 1/2 частка).

У зазначеній кватирі наразі проживає відповідач, з яким позивачі мали усну домовленість щодо порядку користування спірною квартирою, відповідно до якої позивачі користувались кімнатою № НОМЕР_1 площею 18,8 кв.м., а відповідач користувався кімнатами № НОМЕР_2 та №6 площею 14,00 кв.м. та 9.5 кв.м. відповідно.

Проте з початку липня відповідач перестав спілкуватись з позивачами, на їх телефоні дзвінки не відповідає. На початку серпня 2023 року позивачі приїхали у місто Дрогобич, Львівської області, проте зайти у належну їм на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_1 , не змогли, оскільки відповідач на контакт не виходить, замки вхідної двері вказаної квартири змінив, ключі співвласникам не передав та ще й встановив у спільній квартирі сигналізацію, не повідомивши співвласників, чим чинить перешкоди позивачам у користуванні належним їм майном, у зв`язку з чим позивачі 09 серпня 2023 року вимушені були звернутися до поліції, що підтверджується заявою ОСОБА_2 від 09.08.2023, його письмовими поясненнями та письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 09.08.2023, доповідною запискою за результатами перевірки фактів викладених у зверненні громадянина ОСОБА_2 від 09.08.2023.

16.01.2024 ОСОБА_3 подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про припинення права власності ОСОБА_2 на 1/6 частину квартири та визнання за ним права власності на цю частку.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.01.2024 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про припинення права власності та визнання права власності на частку у квартирі.

13.09.2024 від ОСОБА_3 надійшла заява про повернення його позовної заяви (зустрічної) без розгляду. Одночасно просить повернути йому сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Первісний позов визнає.

13.09.2024 від представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Крецул Л.М. надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Просить позов задоволити, крім стягнення судових витрат у справі.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, а відтак відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно із положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, якими законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

З матеріалів справи вбачається, що позивачам ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 : ОСОБА_5 - 1/3 частка, ОСОБА_2 - 1/6 частка та відповідачу ОСОБА_3 - 1/2 частка, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру, виданим 13.01.1999 Дрогобицьким міським бюро з приватизації державного житлового фонду та Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 03.08.2023 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Спариняк Л.В.

З Доповідної записки за результатами перевірки фактів, викладених у зверненні громадянина ОСОБА_2 , складено інспектором СРПП ВП №2 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області Ниского В.І. від 09.08.2023 встановлено, що між співвласниками квартири АДРЕСА_1 існує спір щодо користування квартирою, встановленням охоронної сигналізації, у зв`язку з чим їм рекомендовано звернутися до суду з цивільним позовом по захисту своїх прав в порядку цивільного судочинства.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутий до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права ті інтересу.

У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі к№6-1500цс15 зроблено висновок, що «первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному з співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливе забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точи відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників».

Отже, враховуючи наявність конфліктних відносин між позивачами та відповідачем, а також той факт, що відповідач перешкоджає позивачам, як співвласникам, користуватися належним їм нерухомим майном, суд вважає, що слід зобов`язати відповідача не чинити позивачам перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та з урахуванням кількості співвласників нерухомого майна, конфігурації квартири, розміру житлової площі, звичний порядок користування спірною квартирою, конфліктні відносини між сторонами, визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виділення позивачам у користування кімнату площею 18,8 кв.м., а у користування відповідача дві кімнати площею 9,5 кв.м. та 14.00 кв.м., залишивши в спільному користуванні нежитлові приміщення спірної квартири.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

ухвалив :

Позов задоволити.

Зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши:

- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у користування кімнату №3 площею 18,8 кв.м.;

- ОСОБА_3 у користування кімнату №5 площею 14,00 кв.м та кімнату №6 площею 9,5 кв.м;

- приміщення, позначені у технічному паспорті під №1 (коридор), №2 (кухня), №4 (комора), №7 (ванна кімната), №8 (вбиральня), підвал та вхід у квартиру залишити в спільному користуванні.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.09.2024.

Суддя А.П. Хомик