Справа № 750/6066/18
Провадження № 6/750/128/24
У Х В А Л А

16 вересня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді Маринченко О.А.,

секретар судового засідання Шилова Ж.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі № 750/6066/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

15 червня 2024 року ОСОБА_1 з використанням засобів поштового зв`язку звернувся до суду із заявою, в якій просить поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2/750/1697/18, що був виданий на підставі заочного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів за договором позики від 15 травня 2015 року в сумі 52182 грн. та трьох відсотків річних у сумі 4696 грн., а всього 56878 грн.

Обґрунтовано заяву, зокрема, тим, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти за договором позики від 15 травня 2015 року в сумі 52182 грн. та три відсотки річних у сумі 4696 грн., а всього 56878 грн. Копію вказаного рішення заявнику з невідомих причин судом надіслано не було. Заявник проживає у м. Києві, а тому через свою зайнятість, а з грудня 2019 року через пандемію COVID-19, не міг приїхати до м. Чернігова особисто та отримати виконавчий лист. 14 липня 2021 року заявник в приміщенні Деснянського районного суду м. Чернігова написав заяву про видачу копії рішення суду та виконавчого листа, які йому повинні були надіслати листом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У зв`язку із пандемією COVID-19 у період з 24 липня 2021 року до 25 серпня 2021 року заявник проживав на дачі, а коли повернувся до м. Києва, то не виявив у поштовій скриньці повідомлення про надходження листа. У подальшому через поширення COVID-19, а потім через російсько-українську війну він не міг приїхати до м. Чернігова та звернутися до суду повторно. Лише 14 червня 2023 року заявнику вдалося отримати в канцелярії суду виконавчий лист, однак пред`явити його на виконання він не зміг, оскільки строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив 12 жовтня 2021 року.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялися завчасно та належним чином.

Згідно із частиною третьою статті 433 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка учасників справи не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку.

На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти за договором позики від 15 травня 2015 року в сумі 52182 грн. та три відсотки річних у сумі 4696 грн., а всього 56878 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 704 грн. 80 коп. судового збору на користь держави (а.с. 28-30).

Копію вказаного рішення суду заявник отримав 11 вересня 2018 року, про що свідчить розписка, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 31).

14 липня 2021 року заявник подав до суду заяву про видачу копії рішення суду та виконавчого листа (а.с. 46).

На виконання заочного рішення суду від 11 вересня 2018 року Деснянським районним судом м. Чернігова 19 липня 2021 року було видано виконавчий лист, в якому зазначено, що строк пред`явлення його до виконання до 12 жовтня 2021 року (а.с. 57).

Згідно з копією супровідного листа від 19 липня 2021 року № 750/6066/18/30050/2021 копія заочного рішення суду на 3 аркушах та виконавчий лист на 1 аркуші 20 липня 2021 року були надіслані заявнику на адресу, зазначену ним у заяві про видачу копії рішення суду та виконавчого листа (а.с. 47).

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення слідує, що копію заочного рішення суду та виконавчий лист заявник отримав лише 04 червня 2023 року (а.с. 48).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судових рішень.

Також, пунктом 7 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: обов`язковість судового рішення.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ до суду, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частинами першою, другою, шостою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частинами першою, четвертою статті 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Верховний Суд у постанові від 13 червня 2018 року в справі № 2-а-8942/11 зазначив, що вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для поновлення стягувачу строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Натомість, помилковими є висновки суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав вважати поважними причини пропуску стягувачем такого строку, оскільки не звернення особи за видачею виконавчого листа не може слугувати достатньою умовою для позбавлення її права на виконання судового рішення взагалі, що є складовою права особи на судовий захист.

Суд враховує, що заявник звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа 14 липня 2021 року, тобто в межах строку пред`явлення його до виконання, однак у зв`язку з вказаними ним обставинами та поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 і запровадженням на всій території України карантину не зміг вчасно його отримати та пред`явити на виконання.

Враховуючи вказані у заяві обставини, а також те, що на даний час заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2018 року є невиконаним, суд знаходить підстави для задоволення заяви.

Керуючись статтями 258-261, 353, 354, 355, 433 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі № 750/6066/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 750/6066/18, що був виданий на підставі заочного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів за договором позики від 15 травня 2015 року в сумі 52182 грн. та трьох відсотків річних в сумі 4696 грн., а всього 56878 грн.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя