Справа № 583/3708/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Плотникової Н.Б.,

за участю секретаря судового засідання Добровольської А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Охтирка Сумської області скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: старший державний виконавець Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рубякіна А.О. в порядку судового контролю за виконанням судового рішення,

ВСТАНОВИВ:

19.07.2024 року заявниця звернувся до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судового рішення, в якій просить: визнати протиправним та скасувати акт державного виконавця від 13.07.2024 р., складений старшим державним виконавцем Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Рубякіною Аллою, про фактичне невиконання боржником рішення суду за виконавчим провадженням №75450127 від 04.07.2024 р.; визнати протиправним та скасувати акт державного виконавця від 17.07.2024 р., складений старшим державним виконавцем Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Рубякіною Аллою, про фактичне невиконання боржником рішення суду за виконавчим провадженням №75450127 від 04.07.2024 р.

Скаргу мотивує тим, що вона ( ОСОБА_1 ) жодним чином не створювала перешкод в побаченні батька з донькою та в повному обсязі виконувала рішення суду, дотримуючись встановленого порядку проведення побачень та участі батька у спілкуванні з дитиною ще до відкриття виконавчого провадження. Вона ( ОСОБА_1 ) в повному обсязі та без будь-яких перешкод надавала можливість виконання рішення суду та спілкування батька з дитиною, коли на це є бажання дитини та батька.. Але це бажання сам батько зіпсував, налякавши дитину та її ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 . З того часу дитина боїться спілкуватися з батьком та не бажає зустрічатися. Зазначає, що 13.07.2024 р. та 17.07.2024 р. вона ( ОСОБА_1 ) виводила дитину до батька, однак дитина не захотіла спілкуватися з батьком. Крім того, державним виконавцем при проведенні виконавчих дій 17.07.2024 р. не були виконані винесені нею ж постанови про утворення виконавчої групи з трьох виконавців та про залучення психолога на проведення виконавчої дії. Відтак винесені акти державного виконавця є протиправними та підлягають скасуванню.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Шевченко Р.В. у судовому засіданні вимоги скарги підтримали. ОСОБА_1 зазначила, що вона виконує рішення суду, завжди виходить з дитиною. Після прийняття судом рішення вона ( ОСОБА_1 ) розповідала дитині, що в неї є рідний батько, що скоро вона з ним познайомиться і буде спілкуватися. Представник ОСОБА_1 адвокат Шевченко Р.В. також зазначив, що боржниця виконує рішення суду, вона не перешкоджає його виконанню. Висновки, викладені в актах, не відповідають дійсним обставинам справи, державний виконавець перевищила свої повноваження та склала акти, які не відповідають Інструкції. Невідомо з яких причини державний виконавець зробив такий висновок, що рішення суду не виконано. Адже з відеозапису за 13.07.2024 р. вбачається, що боржниця надала можливість для спілкування батька з дитиною. 17.07.2024 р. боржниця також вивела дитину на вулицю з двору будинку, однак дитина відмовилася спілкуватися з батьком, бо боїться батька. Дитині на даний час 8 років, вона є дитиною з інвалідністю, хворіє на цукровий діабет, фактично ніколи з батьком вона не проживала, не спілкувалася з ним, вона налякана та боїться батька. Не можна примушувати дитину з інвалідністю, яка хворіє на цукровий діабет і якій не можна хвилюватися. Вважає, що боржниця в повному обсязі виконала рішення суду, що підтверджується відеозаписом.

Державний виконавець у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, зазначивши, що до відділу на виконання надійшов виконавчий лист щодо побачень батька з дитиною. В актах від 13.07.2024 та 17.07.2024 вказано, що рішення суду не виконане, бо як такого спілкування батька з дитиною не було. 13.07.2024 р. дитина була виведена, стояла за матір`ю, але спілкування не було, тому вона ( ОСОБА_2 ) склала акт, що рішення суду не виконане, бо спілкування не відбулося. 17.07.2024 р. дитина виводилася для спілкування, але на короткий проміжок часу, дитина стояла за матір`ю, спілкування було всього 10 хв. Мати повинна сприяти виконанню рішення суду. Після перевірки 13.07.2024 р. було залучено до виконавчих дій Орган опіки та піклування та психолога. Вважає, що вивести дитину та виконати рішення суду це різні речі. Дитина повинна перебувати разом з батьком з 15.00 до 18.00 год.

Стягувач ОСОБА_3 та його представник адвокат Собина П.М. у судовому засіданні зазначили, що дії державного виконавця є правомірними, рішення суду не виконане. Рішення суду повинно виконуватися. Справа розглядалася за участю психолога, всі обставини враховувалися судом. Визначено спілкування за участю матері 2 місяці щоб налагодити контакт між батьком та дитиною. Він ( ОСОБА_3 ) бажає налагодити контакт з дитиною. Вважає, що мати не сприяє тому, щоб він ( ОСОБА_3 ) бачився з дитиною. Представник ОСОБА_3 адвокат Собина П.М. також зазначив, що скарга ОСОБА_1 є безпідставною, державний виконавець діяла в межах Закону України «Про виконавче провадження». Якщо мати не може забезпечити побачення батька з дитиною, то державний виконавець повинен діяти згідно вимог закону. ОСОБА_1 сама створювала перешкоди для виконання рішення суду, фактично мати налаштовувала дитину, що було видно по поведінці дитини.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та матеріли виконавчого провадження № 75450127, дійшов наступного висновку.

Встановлено, що постановою від 04.07.2024 р. старшим державним виконавцем Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рубякіною А.О. відкрито виконавче провадження №75450127 про примусове виконання виконавчого листа №583/338/23, виданого 01.07.2024 Сумським апеляційним судом, про визначення ОСОБА_3 способів участі у спілкуванні та вихованні з неповнолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступним чином: з моменту набрання рішенням суду законної сили протягом двох місяців - кожної середи та суботи з 15.00 год. до 18.00 год. у присутності матері дитини ОСОБА_1 за місцем проживання дитини або в місцях загального відпочинку та дозвілля чи за домовленістю між батьками дитини; після двох місяців з дати набрання рішенням суду законної сили - кожної середи та суботи з 15.00 год. до 18.00 год. без присутності матері дитини ОСОБА_1 в місцях загального відпочинку та дозвілля, з можливістю проведення зустрічей за місцем проживання та реєстрації ОСОБА_3 , а саме за адресою: 93-ї Бригади «Холодний Яр», 74, з покладенням на ОСОБА_3 обов`язку повернути дитину до матері; визначити побачення ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_4 в день її народження ІНФОРМАЦІЯ_3 з можливістю привітати дитину з 08.00 год. до 12.00 год. кожного року; необмежене право спілкування ОСОБА_3 особисто з донькою ОСОБА_4 шляхом телефонного та інтернет зв`язку у зручний для дитини час (а.с. 6).

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частинами першою, другою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.

Виконання судового рішення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Згідно з частинами першоютретьою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регламентується спеціальними правилами статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

При виконанні рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною державний виконавець за потреби залучає органи опіки та піклування.

За наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною, державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій в порядку, визначеному статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів.

Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

Судом встановлено, що 13.07.2024 року старшим державним виконавцем Рубякіною А.О. було здійснено перевірку виконання боржником рішення суду за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами перевірки складено два акти. В акті, складеному 13.07.2024 р. о 15.00 год., зазначено, що прибувши за вказаною адресою на місці були присутні ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . ОСОБА_1 вивела дитину ОСОБА_4 , після чого дитина забігла у двір і побачення не відбулося. В акті також зазначено, що боржниця відмовляється сприяти виконанню рішення суду, а саме: забезпечити ОСОБА_3 час для спілкування з дитиною у встановлений судом час. В акті, складеному 13.07.2024 р. о 18.00 год., зазначено, що прибувши на виконання в 17.43 год. за вищевказаною адресою були присутні боржник ОСОБА_1 та стягувач ОСОБА_3 , дитина ОСОБА_4 була відсутня. Рішення суду фактично не виконано (а.с. 94, 7).

Постановою старшого державного виконавця ОСОБА_2 від 15.07.2024 р. було залучено працівників Служби у справах дітей Охтирської міської ради для проведення виконавчих дій на 17.07.2024 р. (а.с. 90).

Постановою старшого державного виконавця ОСОБА_2 від 15.07.2024 р. було залучено психолога для проведення виконавчих дій на 17.07.2024 р. (а.с. 90 зворот).

17.07.2024 року старшим державним виконавцем Рубякіною А.О. було здійснено перевірку виконання боржником рішення суду за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами перевірки складений акт, відповідно до якого перевіркою встановлено, що прибувши о 15.00 год. за вищевказаною адресою, почалася повітряна тривога, зі слів матері дитина перебуває в укритті. Відбій тривоги о 15.20 год. За період з 15.20 год. до 16.06 год. дитину матір вивела всього два рази. Спільне спілкування з батьком за весь цей період проходило приблизно 10 хв. Повітряна тривога тривала з 16.21 год. по 18.00 год. Рішення суду фактично не виконано (а.с. 8).

Варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

При цьому невиконанням судового рішення в розумінні статті 64-1 Закону № 1404-VІІІ є встановлений відповідним актом факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин та винесення відповідної постанови про накладення штрафу.

У своїй скарзі ОСОБА_1 стверджує, що вона ( ОСОБА_1 ) жодним чином не створювала перешкод в побаченні батька з донькою та в повному обсязі виконувала рішення суду, дотримуючись встановленого порядку проведення побачень та участі батька у спілкуванні з дитиною, а неможливість спілкування викликана поведінкою дитини, яка не бажає проводити час із батьком.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 забезпечила явку як себе, так і дитини на місце побачення з батьком, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується актами державного виконавця від 13.07.2024 р. та 17.07.2024 р.

Судом також встановлено, що у момент вказаних зустрічей ОСОБА_1 не чинила перешкод батьку у спілкуванні з донькою, а неможливість спілкування викликана поведінкою дитини, яка не бажала проводити час із батьком.

Дані обставини підтверджуються наступними доказами.

Письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 13.07.2024 р., які були подані державному виконавцю, в яких ОСОБА_1 зазначила, що 13.07.2024 р. о 15.00 год. вона з дитиною вийшла на зустріч з батьком, але коли дитина підійшла до батька, вона відмовилася з ним бачитися, сказавши, що боїться його, і побігла додому. Коли вона ( ОСОБА_1 ) пішла до дитини, то дитина розплакалась і відмовилась йти спілкуватись з батьком, бо боїться його. (а.с.54). Також ОСОБА_1 зазначила, що з 15.35 год. дитина була в укритті у зв`язку з повітряною тривогою. О 17.31 год. після закінчення повітряної тривоги вона ( ОСОБА_1 ) вийшла з ОСОБА_4 з дому. Дитина, побачивши батька, повернулась додому і виходити з дому відмовилась. (а.с. 87).

Письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 17.07.2024 р., поданими державному виконавцю, в яких ОСОБА_1 зазначила, що 17.07.2024 р. з 14.59 год. була повітряна тривога і дитина ОСОБА_4 була в укритті. О 15.20 год. після закінчення повітряної тривоги вона ( ОСОБА_1 ) вивела дочку до батька для спілкування, але дитина відмовилась спілкуватися, говорила, що боїться батька і просилася піти додому. Вона ( ОСОБА_1 ) відвела дитину додому, щоб заспокоїти. Коли дитина заспокоїлась, вона ( ОСОБА_1 ) знову вивела дитину до батька, але потім завібрувала помпа, і вона ( ОСОБА_1 ) повела дитину додому, щоб перевірити стан здоров`я дитини. Вдома вона ( ОСОБА_1 ) поміняла дочці інсулін і вивела дитину до батька. ОСОБА_3 почав спілкуватися з дитиною, але дитина не хотіла спілкуватись, говорячи, що боїться його. О 16.20 год. дитина побігла додому, і після цього почалася повітряна тривога. (а.с. 53).

Долученими до матеріалів справи відеозаписами, які були надані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 23, ), з яких вбачається, що ОСОБА_1 13.07.2024 р. та 17.07.2024 р. забезпечила явку як себе, так і дитини на місце побачення з батьком, однак дитина не бажала спілкуватися з батьком, ховалася за матір, говорила, що боїться, просилася додому, а потім побігла додому.

Письмовою заявою ОСОБА_3 від 13.07.2024 р., яка міститься в матеріалах виконавчого провадження, в якій він вказав, що 13.07.2024 р. він приїхав за адресою: АДРЕСА_1 на побачення з дочкою. ОСОБА_1 вивела доньку, але донька сказала, що не хоче виходити і побігла додому (а.с. 89).

В матеріалах справи міститься копія посвідчення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якого вона є дитиною з інвалідністю (а.с. 60).

З цього приводу необхідно зазначити, що в силу частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Захист прав дитини гарантовано статтями 3, 12, 16 Конвенції ООН Про права дитини 1989 року.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою і важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основу відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

За такого правового врегулювання та обставин справи суд вважає, що небажання дитини у момент зустрічі 13.07.2024 р. та 17.07.2024 р. спілкуватися з батьком не може розцінюватись як неповажна причина невиконання позивачем як боржником судового рішення у виконавчому провадженні, оскільки це фактично є примушуванням дитини, що може призвести до психологічного тиску на дитину та очевидно не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 824/308/20-а, від 08 липня 2021 року у справі № 640/11833/19, від 05 червня 2024 року у справі № 480/6452/23.

Таким чином, суд дійшов висновку, що 13.07.2024 р. та 17.07.2024 р. спілкування батька ( ОСОБА_3 ) з донькою у спосіб, встановлений рішенням суду, не відбулося не у зв`язку з позицією боржниці ( ОСОБА_1 ), а в першу чергу через небажання дитини спілкуватися з батьком.

Разом з тим, в актах державного виконавця зазначено, що рішення суду фактично не виконано, та що боржниця відмовляється сприяти виконанню рішення суду, при цьому не міститься жодних даних про те, в чому саме полягає відмова у сприянні виконанню рішення суду.

Державний виконавець не звернув увагу на обставини, які перешкоджали 13.07.2024 р. та 17.07.2024 р. проведенню побачення стягувача з дитиною, наявність яких свідчить про поважність причин невиконання боржником рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною, зокрема, небажання дитини спілкуватися з батьком, а також повітряні тривоги.

В даній ситуації державний виконавець повинен був вжити заходів, передбачених пунктом 7 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту № 512/5 та статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналізуючи зібрані докази та пояснення учасників процесу, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, її небажання під час зустрічей 13.07.2024 р. та 17.07.2024 р. спілкуватись із батьком, суд вважає, що висновки державного виконавця у оскаржуваних актах про невиконання рішення суду є поспішними і помилковими.

Беручи до уваги те, що оскаржувані акти про не виконання рішення суду про побачення з дитиною державним виконавцем Рубякіною А.О. винесено передчасно та без врахування усіх обставин справи та думки дитини, її віку та стану її здоров`я , без участі представників органу опіки та піклування та без участі психолога, а тому є підстави для їх скасування, в зв`язку з чим скарга підлягає задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

В постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 761/35081/16-ц (провадження № 61-10297св22) зазначено, що застосування правил частини другої статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, не суперечитиме правилами пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом. У таких висновках Верховний Суд враховує, що у пункті 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені цим Законом, у тому числі виконавець має дотримуватись вимог частин першої та другої статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» про забезпечення побачень стягувача з дитиною у час та місці, визначеному рішенням суду. Отже, у цій категорії спорів під час виконання виконавчого листа має враховуватися зміст і резолютивна частина рішення про встановлення способу і порядку участі одного з батьків у вихованні дитини.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

У рішенні від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України» ЄСПЛ зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження втручання державних виконавців по суті зводилося лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником. Після скарг заявника національні суди розкритикували спосіб здійснення виконавчого провадження державними виконавцями. Суд вважав, що такий обмежений підхід державних виконавців був недостатнім. Ніщо не свідчить про те, що під час виконавчого провадження органи державної влади коли-небудь розглядали механізми добровільного виконання рішення, наприклад, шляхом розробки комплексної стратегії виконання, у тому числі цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків. Залишається незрозумілим, наскільки до процесу могли бути залучені органи опіки та піклування, та чи могли бути використані які-небудь засоби врегулювання сімейних конфліктів. Суд повторив, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку.

Хоча перевага завжди надається добровільному виконанню, незмінна позиція, якої часто дотримуються батьки у таких справах, може ускладнити таке добровільне виконання та зумовити в певних випадках необхідність застосування пропорційних примусових заходів (рішення у справі «Вишняков проти України» пункт 43, з подальшими посиланнями).

Ураховуючи конфліктні відносини між батьками - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , постійне проживання дитини разом із матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, обумовлення побачень батька з дочкою виключно бажанням дитини призведе до значного ускладнення чи унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у її вихованні та побаченні з дитиною.

У таких чутливих правовідносинах як визначення способу участі у вихованні дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із батьком.

Батько також має право на особисте спілкування з дитиною, а матір не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 247, 260, 447-453 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рубякіної А.О. щодо винесення Актів державного виконавця від 13.07.2024 року та від 17.07.2024 р. у виконавчому провадженні № 75450127.

Скасувати Акти старшого державного виконавця Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рубякіної А.О. від 13.07.2024 року та від 17.07.2024 р. у виконавчому провадженні № 75450127.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 16.09.2024 р.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.Б. Плотникова