Справа № 683/2660/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Бондарчук Л.А.

секретаря Поважнюк Т.В.

розглянувши у судовому засіданні в місті Старокостянтинів справу №683/2660/24, 2-о/683/144/2024 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення

у с т а н о в и в:

19 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності трудової книжки НОМЕР_1 . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона звернулась до ГУ ПФУ в Хмельницькій області з заявою про призначення пенсії. 26 липня 2024 року рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області № 14 їй було відмовлено в призначенні пенсії, оскільки відсутній необхідний страховий стаж, оскільки у трудовій книжці НОМЕР_1 від 24.11.1981 на першій сторінці невірно записана дата її народження « ІНФОРМАЦІЯ_1 » замість « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Тому просить суд встановити факт того, що трудова книжка НОМЕР_1 , заповнена 24 листопада 1981 року, належить їй ОСОБА_1 .

Представник заявниці до судового засідання не з`явилась надавши заяву з проханням розглянути справу без її участі. На задоволенні заяви наполягає.

Представник заінтересованої особи у судове засіданні не з`явився надавши заяву з проханням провести розгляд справи без участі представника ГУ ПФУ в Хмельницькій області, та ухвалити судове рішення відповідно до вимог законодавства.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.1ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п.6 ч.1; ч.2 ст.315 ЦПК України суд може встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Крім того, згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

З копії свідоцтва про народження НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №3 від 27 червня 2024 року вбачається, що 5 березня 1986 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб, про що було зроблено актовий запис №110. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_4 . Вказаний шлюб було розірвано 5 грудня 1991 року, про що зроблено актовий запис №330.

З копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №2 від 27 червня 2024 року вбачається, що 30 вересня 1992 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб, про що було зроблено актовий запис №441. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_7 .

З копії паспорта громадянина України НОМЕР_3 вбачається, що він виданий на прізвище, ім`я та по батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки села Голики Іллінецького району Вінницької області.

З копії картки платника податків вбачається, що ОСОБА_1 отримала ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

З копії трудової книжки НОМЕР_1 вбачається, що вона заповнена 24 листопада 1981 року на прізвище, ім`я та по батькові ОСОБА_8 (закреслено), ОСОБА_4 (закреслено), ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Також у трудовій книжці наявний запис про те, що прізвище ОСОБА_8 змінено на ОСОБА_4 підставі свідоцтва про шлюб.

Крім того на сторінці 41 даної трудової книжки міститься запис від 16 січня 2019 року, де заявниця значиться як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 14 від 26 липня 2024 року заявниці було відмовлено в призначенні пенсії.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового

стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Суд зауважує, що заявниця не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у їїо трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним.

У ст. 46 Конституції України закріплене право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже проаналізувавши сукупність зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку, що вони в достатній мірі підтверджують факт того, що трудова книжка НОМЕР_1 , заповнена 24 листопада 1981 року, належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Наведене дає підстави вважати заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі вказаного, керуючись 258,259,263-265, 315, 319 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити юридичний факт того, що трудова книжка НОМЕР_1 , заповнена 24 листопада 1981 року, належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя