Справа № 591/9219/24
Провадження № 2-н/591/4173/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2024 Зарічний районний суд м. Суми в особі судді Сидоренко А.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и в :

17 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу наказу про стягнення з ПАТ «Сумихімпром» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні у розмірі 80609,60 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 03 квітня 2024 року по 16 вересня 2024 року у розмірі 90038,04 грн .

Обгрунтовуючи заяву про видачу судового наказу, стягувач зазначає про те, що до 02 квітня 2024 року вона перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумихімпром», під час яких з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 01 грудня 2023 року по день звільнення 02 квітня 2024 року в сумі 80609 грн. 60 коп.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до частини 3 статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України (статті 160-173).

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Однак підпунктом 18 пункту 1 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі по тексту - Закон № 2352-IX), який набрав чинності 19 липня 2022, назву та частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

"Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Разом з тим відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 р. N 383 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236" дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 червня 2023 року.

При цьому постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином з 01 липня 2023 року строк звернення до суду із позовом про виплату заробітної плати регламентується статтею 233 КЗпП України і складає три місяці з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З доданих до матеріалів заяви документів вбачається, що ОСОБА_1 була звільнена з посади заступника начальника ФВ ПАТ «Сумихімпром» з 02 квітня 2024 року, а тому з урахуванням вимог ст. 116 КЗпП України 02 квітня 2024 року мала дізнатися по порушення її права на отримання належних для виплати сум як звільненому працівнику.

В той же час з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні заявниця звернулася 17 вересня 2024 рок, тобто після спливу тримісячного строку, визначеного ч. 1 ст. 233 ЦПК України.

Виходячи з викладеного, наявні підстави для відмови у видачі судового наказу, оскльки пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

До заяви про видачу судового наказу ОСОБА_1 подала клопотання про поновлення строку на звернення з заявою про видачу судового наказу.

Враховуючи те, що розділом ІІ ЦПК України процедура розгляду заяв у наказному провадженні полягає у видачі судового наказу, суд не має повноважень надавати оцінку поважності пропуску строку звернення з заявою про видачу судового наказу, а тому вирішення клопотання про поновлення строку не є притаманним для наказного провадження.

Згідно ч. 2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст. 165, 166 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про видачу судового наказу про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі вказаного судового наказу унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з моменту її складання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя А.П.Сидоренко