КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Янченко А.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 травня 2024 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини

та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини,

За зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини ,

До канцелярії суду від ОСОБА_1 30 квітня 2024 року надійшла заява про забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що заявлений зустрічний про визначення місця проживання дитини з батьком забезпечуватиме найкращі інтереси дитини.

Однак, протягом розгляду даної справи малолітня дитина, визначення місця проживання якої є предметом даного спору позбавлена реальної можливості спілкуватися зі своїм рідним батьком (позивач за зустрічним позовом). Так само, такої можливості спілкуватися з сином позбавлений і сам батько. Вказані обставини зумовлені створенням штучних перешкод з боку матері дитини і колишньої дружини позивача, яка є відповідачем за зустрічним позовом. Відповідачка всіляко і систематично перешкоджає дитині і батькові спілкуватися між собою. Такі дії відповідачки, зокрема, здійснюються шляхом переховування дитини, недопущення побачень між дитиною і батьком, у той час, коли останній перебуває в Україні, блокуванням вхідних дзвінків та вхідної електронної пошти, що надходять з засобів зв`язку позивача (батька дитини).

ОСОБА_1 вказує, що кожен раз, коли він приїздить в Україну і має намір побачитися і поспілкуватися з сином , ОСОБА_2 навмисно створює перешкоди цьому, зокрема, переховує дитину та робить все, щоб не допустити контакт між дитиною і батьком.

Влітку минулого року, за сприянням Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради у приміщенні цієї служби було проведено зустріч сина з батьком. В присутності працівників Служби у справах дітей, позивач (батько) вручив відповідачці мобільний телефон з номером для спілкування з сином. Остання, у присутності працівників Служби зобов`язалася не перешкоджати дитині і батьку спілкуватися цим телефоном.

Однак, з того часу, незважаючи на регулярні дзвінки батькові вдалося лише два рази додзвонитися до сина, перший раз на його день народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , а вдруге 18 липня 2023 року. Подальші численні дзвінки позивача на номер телефону ,який він передав для користуванні синові, залишені без відповіді.

Окремо ОСОБА_1 звертав увагу, що ОСОБА_2 умисно формує у дитини негативний образ батька, розриваючи тим самим емоційний зв`язок між ними.

Разом з цим, у відповідності до конвенційних положень, міжнародних договорів та національного законодавства України, дитина і батько мають невід`ємне право бачитися і спілкуватися між собою. Тому, позбавлення цього права будь-ким є протизаконним.

Щоб реалізувати це право, позивач систематично надсилає листи з пропозицією визначити час для спілкування з сином на електрону і поштову адресу відповідачки, телефонує на номер відповідачки та номер мобільного телефону сина, звертається з численними заявами до Служби у справах дітей Вишневої міської ради. Всі спроби виявилися марними, ОСОБА_2 заблокувала вхідні телефоні дзвінки з номеру ОСОБА_1 та його електрону пошту, ігнорує телефонні дзвінки на інший мобільний номер та поштову кореспонденцію. Служба у справах дітей Вишневої міської ради замість створення реальних умов для реалізації прав дитини обмежується лише відписками.

З цього слідує, в інший спосіб, ніж звернення до суду з цією заявою та ухвалення обов`язкового до виконання судового рішення реалізувати права дитини і батька є неможливим.

Тому, задовольнивши дану заяву про забезпечення позову, суд зможе запобігти будь-яким проявам недобросовісної поведінки відповідачки стосовно дитини та батька, та наддасть можливість не порушувати право дитини на спілкування з обома батьками, а отже діятиме в найкращих інтересах дитини.

У заяві просив вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборонити будь-яким фізичним особам, у тому числі, ОСОБА_2 до набрання законної сили рішенням суду у справі № 369/12078/21 перешкоджати ОСОБА_1 спілкуватися та зустрічатися зі своїм малолітнім сином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

- зобов`язати ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 під час його перебування в Україні можливість спілкування, побачення та спільного проведення часу зі своїм сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожен перший, третій тиждень місяця - з 16:00 год. п`ятниці до 18:00 год. неділі поза межами постійного місця проживання дитини, до набрання чинності рішенням суду у даній справі № 369/12078/21

- зобов`язати ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 можливість безперешкодно спілкуватися з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у сприятливий для нього час засобами телефонного зв`язку та/або через мережу інтернет за допомогою додатків до смартфонів (Viber, Skype, WhatsApp, Telegram, Messenger тощо), електронною поштою.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 травня 2024 року відмовлено у забезпеченні позову

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою, подав апеляційну скаргу, просить ухвалу і задовольнити заяву про забезпечення позову, а саме:

- заборонити будь-яким фізичним особам, у тому числі, ОСОБА_2 до набрання законної сили рішенням суду у справі № 369/12078/21 перешкоджати ОСОБА_1 спілкуватися та зустрічатися зі своїм малолітнім сином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

- зобов`язати ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 під час його перебування в Україні можливість спілкування, побачення та спільного проведення часу зі своїм сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожен перший, третій тиждень місяця - з 16:00 год. п`ятниці до 18:00 год. неділі поза межами постійного місця проживання дитини, до набрання чинності рішенням суду у даній справі № 369/12078/21

- зобов`язати ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 можливість безперешкодно спілкуватися з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у сприятливий для нього час засобами телефонного зв`язку та/або через мережу інтернет за допомогою додатків до смартфонів (Viber, Skype, WhatsApp, Telegram, Messenger тощо), електронною поштою.

У скарзі посилався на порушення норм процесуального права . В обґрунтування апеляційної скарги, зазначив, що суд не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просив вжити відповідач, позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 18 липня 2024 року , 09 вересня 2024 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи . Сторони та їх представники приймали участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції .

Статтею 44 ЦПК України визначено , що зловживання процесуальними правами є неприпустимим.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову , виходив із того ,що у справі не вирішуються вимоги щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини, а відтак відсутній зв`язок між заходом забезпечення позову, обраним позивачем за зустрічним позовом і предметом позову.

З висновками суду апеляційний суд не погоджується з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно ч.ч. 1, 6, 7, 11 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За таких обставин, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі №381/4019/18 зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суд має перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом позовних вимог предметом спору є визначення місця проживання дитини.

Відповідно до п. 4 та п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_1 зазначив ,що в даний час дитини фактично проживає з матір`ю, а він проживає за межами України , і позбавлений можливості спілкуватися з дитиною через дії мати , яка створює перешкоди .

Вбачається, що між сторонами виник реальний спір щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми , а розгляд справи триває із серпня 2021 року .

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 157 Сімейного Кодексу України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, яка наразі проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Суд може обумовити побачення з дитиною у присутністю іншої особи лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання дітей , участі батьків у вихованні дітей, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту неповнолітніх хлопчиків з його батьком повинно переважати над бажанням інших осіб, зокрема матері, обмежити або взагалі відгородити дітей від зустрічей із батьком.

Із метою запобігання втрати емоційного контакту батька з малолітніми дітьми , погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи, який може бути тривалим, та вирішення питання про визначення місця проживання дітей, застосування заходів забезпечення позову в спірних правовідносинах є виправданим.

Про необхідність та важливість контакту дітей з кожним із батьків під час тривання судового процесу та відсутності остаточного рішення неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.

Так, у рішенні від 04 вересня 2018 року «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (заява № 6221/14) ЄСПЛ вважав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.

Поряд із цим, розглянувши запропоновані відповідачем ОСОБА_1 заходи забезпечення з урахуванням наявних обставин справи, апеляційний суд вважає можливим частково задовольнити заяву в частині надання можливості спілкуватися засобами зв`язку .

Можливість спілкування батька з дитиною через системи телекомунікації є виправданим , з огляду на встановлені обставини .

Застосування судом відповідного заходу забезпечення позову не порушить прав матері та дитини , оскільки забезпечення позову є процесуальною дією тимчасового характеру і не є вирішенням позову по суті спору.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про безперешкодний доступ до дитини , спілкування із сином без визначення місця зустрічі , та без присутності матері, то такі вимоги на думку апеляційного суду є надмірними , і не сприятимуть найкращим інтересам дитини .

Враховуючи все вищевикладене, інтереси дитини , вік, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спілкування батька з дитиною буде сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини . Відновлення відносин та емоційного контакту сина з його батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.

Визначення порядку спілкування батька із сином шляхом зобов`язанняОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 можливість безперешкодно спілкуватися із сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у сприятливий для сина час засобами телефонного зв`язку та/або через мережу Інтернет за допомогою додатків та смартфону: Viber, Skype, WhatsApp, Telegram, Messenger, електронною поштою до набрання чинності рішення у даній справі буде співмірним заходом забезпечення заявленого позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин.

Часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у визначений судом спосіб не вирішить спір по суті, а лише забезпечить збереження відносин та емоційного контакту дітей з батьком.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги в частині забезпечення позову шляхом надання можливості батьку спілкуватися з дітьми засобами телекомунікації заслуговують на увагу, і заява в цій частині підлягає задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскаржуваної ухвали.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням ухвали про часткове задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 травня 2024 року - скасувати. Ухвалити у справі нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 можливість безперешкодно спілкуватися із сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у сприятливий для сина час засобами телефонного зв`язку та/або через мережу Інтернет за допомогою додатків та смартфону: Viber, Skype, WhatsApp, Telegram, Messenger, електронною поштою до набрання чинності рішення у даній справі.

В іншій частині - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 17 вересня 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова