ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1592/24 Справа № 199/3123/23 Суддя у 1-й інстанції - Авраменко А. М. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

10 квітня 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернуся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що на підставі договору факторингу №17.01/23-Ф від 17 січня 2023 року та додатку до нього позивач набув прав вимоги до відповідача, як боржника, за договором №4835698 про надання споживчого кредиту від 27 вересня 2021 року, розмір заборгованості якої станом на 30 березня 2023 року з урахуванням на автопролонгацію договору становить 83717,28 гривень, з яких 20000 гривень тіло кредиту, 45600 гривень проценти за користування кредитом, 15809,6 гривень інфляційні втрати, 2307,68 гривень 3% річних. За таких обставин позивач звернувся до суду із даним позов, який просив задовольнити, стягнувши з відповідача означену суму кредитної заборгованості, а також судові витрати по справі.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2023 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса останнього відомого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (; адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд.15, офіс 118/2) заборгованість за договором №4835698 про надання споживчого кредиту від 27 вересня 2021 року станом на 30 березня 2023 року в загальному розмірі 65756,36 гривень, з яких: 20000 гривень тіло кредиту, 45600 гривень проценти за користування кредитом, 156,36 гривень 3% річних.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У рахунок відшкодування судових витрат по справі стягнуто зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса останнього відомого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (; адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд.15, офіс 118/2) судовий збір в розмірі 2108,17 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6283,66 гривень, а всього 12567,32 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

01.12.2023 року від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівнанадійшла апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції й винесення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не надав оцінки тому факту що договори про надання фінансового кредиту у тому числі інформація щодо умов кредитування, паспорти споживчих кредитів не містять реквізитів платіжної банківської картки відповідача, на яку, у відповідності до умов кредитних договорів мали бути перераховані кредитні кошти. Відсутність в документах, які були складені під час укладення відповідачем з кредиторами договорів про надання фінансового кредиту реквізитів платіжної банківської картки відповідача ОСОБА_1 унеможливлює виконання взятих кредиторами на себе зобов?язань за вказаними договорами щодо перерахування на рахунок відповідача кредитних коштів.

Зокрема, на переконання заявника суд попередньої інстанції, не звернув увагу на те, що матеріали справи не містять доказів пролонгації договору, продовження строку користування кредитом.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 83 717, 28 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

27 вересня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна», як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено договір №4835698 про надання споживчого кредиту у формі електронного документу на підставі анкети-заяви позичальника на отримання кредиту на відповідному інтернет-ресурсі https://creditplus.ua. З боку відповідача договір підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Викладене підтверджується копією означеного договору з додатком, копією паспорту споживчого кредиту, копією таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

За змістом п.п.1.1-1.6 вказаного кредитного договору сума кредиту становить 20000 гривень, строку кредитування 30 днів (дата повернення кредиту 27 жовтня 2021 року), процентна ставка за користування кредитом 1,9% на день, мета кредиту споживчі потреби.

Згідно пп.4.3.1, 4.3.2 п.4.3 кредитного договору у випадку наявності у позичальника на дату закінчення строку кредиту (нового строку після пролонгації або автопролонгації) заборгованості за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою позичальника, відповідно до пп.4.2.2-4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Позичальника дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на наведених вище умовах. Позичальник вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у нього наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою позичальника у порядку, передбаченому п.4.2 договору.

Через ТОВ ФК «Контрактовий дім», кредитодавець ТОВ «Авентус Україна» 27 вересня 2021 року здійснив переказ грошових коштів в сумі 20000 гривень на платіжну картку відповідача. Дані обставини підтверджуються копією листа-повідомлення в контексті інших матеріалів справи.

Із матеріалів цивільної справи слідує, що позичальник, на відміну від кредитодавця, не виконала належним чином свої кредитні зобов`язання ні станом на дату спливу первинного строку кредитування (27 жовтня 2021 року), ні станом на момент закінчення автопролонгованого на 90 днів строку кредитування (25 січня 2022 року), внаслідок чого у позичальника перед кредитодавцем за вищевказаним кредитним договором утворилась заборгованість, розмір якої станом на 30 березня 2023 року становить 83717,28 гривень, з яких 20000 гривень тіло кредиту, 45600 гривень проценти за користування кредитом (враховуючи автопролонгацію), 15809,6 гривень інфляційні втрати, 2307,68 гривень 3% річних. Викладені обставини підтверджуються копією картки обліку договору (розрахунку заборгованості).

17 січня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та позивачем, як фактором, укладено договір факторингу №17.01/23-Ф, за умовами якого з урахуванням витягу з реєстру боржників позивач набув належних ТОВ «Авентус Україна» прав вимоги за договором №4835698 про надання споживчого кредиту від 27 вересня 2021 року в розмірі наведеної абзацом вище кредитної заборгованості в загальній сумі 65600 гривень, яка не змінилась і дотепер. Наведені обставини підтверджуються копією договору факторингу, копією витягу з реєстру боржників, копією акту приймання-передачі.

Про вищевказаний факт відступлення прав вимоги за кредитним договором та наявність кредитної заборгованості позивач повідомляв відповідача письмово шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу електронної пошти відповідача, вказаної при укладенні кредитного договору. Викладені обставини підтверджуються копією повідомлення та копією кредитного договору. Разом з тим, матеріли справи не містять доказів повного або часткового погашення відповідачем існуючої у нього кредитної заборгованості.

Аналізуючи встановлені в ходу розгляду справи на підставі таких доказів фактичні обставини спірних правовідносин в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між ТОВ «Авентус Україна», як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, договору №4835698 про надання споживчого кредиту від 27 вересня 2021 року в електронній формі, яка прирівнюється за законом до письмової, шляхом прийняття (акцепту) відповідачем пропозиції (оферти) кредитодавця укласти такий договір у мережі Інтернет на інтернет-ресурсі https://creditplus.ua, як різновиду інформаційно-телекомунікаційної системи. При цьому прийняття відповідачем пропозиції укласти означений договір здійснено шляхом заповнення ним формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі та підписанням за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За таких обставин вищевказаний кредитний договір за своїм змістом та формою відповідає вимогам, визначеним законом на момент його укладення, та є підставою для виникнення у сторін цього договору прав та обов`язків, передбачених цим договором. Свої договірні зобов`язання кредитодавцем ТОВ «Авентус Україна» виконано в повному обсязі та надано відповідачу кредит в обумовленій договором сумі шляхом перерахування на визначений відповідачем банківський рахунок. Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначений договором строк не виконала, оскільки тіло кредиту та проценти за його користування у повному розмірі та строки згідно графіку платежів з урахуванням на подальшу автопролонгацію, а також станом на час розгляду справи не повернула. За таких обставин, враховуючи, що в ході розгляду справи також підтверджено укладення між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем у справі договору факторингу №17.01/23-Ф від 17 січня 2023 року, який за своїм формою та змістом, суб`єктним складом відповідає вимогам законодавства на момент укладення, суд приходить до висновку про дійсність заявленого позивачем факту набуття ним, як новим кредитором, належних первісному кредитору прав вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором в розмірі заявленої до стягнення кредитної заборгованості в повному обсязі. Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а отже такими, що підлягають задоволенню, однак частковому шляхом стягнення кредитної заборгованості в загальному розмірі 65756,36 гривень, з яких: 20000 гривень тіло кредиту, 45600 гривень проценти за користування кредитом (враховуючи автопролонгацію), 156,36 гривень 3% річних.

Частковість задоволення позовних вимог полягає у відмові в задоволенні вимоги про стягнення інфляційних втрат та стягненні 3% річних на підставі ст.625 ЦК України лише за період з 26 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 156,36 гривень (65600 гривень кредитної заборгованості x 3% x 29 днів у періоді / 365 / 100). Правова позиція суду щодо означеного часткового задоволення позову зумовлена тим, що позивачем на підставі ст.625 ч.2 ЦК України нараховуються інфляційні втрати за період з лютого 2022 року по лютий 2023 року, а 3% річних за період з 26 січня 2022 року по 30 березня 2023 року, тобто за період, який повністю (щодо інфляційних втрат) та частково (щодо 3% річних) охоплює період дії воєнного стану в Україні, що суперечить вимогам п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Відтак, у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат слід відмовити (нараховані виключно за період дії воєнного стану), а вимоги про стягнення 3% річних слід задовольнити лише в розмірі, розрахованого судом вище за частину обраного позивачем періоду, що передував даті введення в Україні воєнного стану.

Встановивши вказані обставини, судом першої інстанції прийняте рішення про часткове задоволення позовних вимог.

З таким рішенням погоджується й колегія суддів апеляційного суду з приводу на таке.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Враховуючи викладене, можливо прийти до висновку, що договір від 27.09.2021 підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с.10), тому відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, що спростовує доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі.

Не має правових підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 6 283,66 грн, оскільки доводи апеляційної скарги представника відповідача в цій частині фактично зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин. Так, суд першої інстанції, визначаючи розмір правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, врахував вимоги статей 137, 141 ЦПК України, а також виходив з критерію реальності наданих адвокатських послуг, складності справи, фінансового стану обох сторін та обґрунтованості таких витрат. А тому апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 83 717, 28 гривні, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівназалишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: