Справа № 563/1601/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Корець

Корецький районний суд Рівненської області в особі головуючого судді Сірака Д.Ю., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Жуковського Олега Васильовича до ОСОБА_2 , треті особи: Територіальний сервісний центр № 1844 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Житомирській області (філія ГСЦ МВС), ТОВ "РТ АВТО ПЛЮС", про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

Представник заявниці, адвокат Жуковський О.В. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на легковий автомобіль марки «Аudi Q7», 2018 року випуску, сірого кольору, VIN-код НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , та до набрання чинності рішенням у справі, заборонити державним реєстраторам прав на рухоме майно та особам, на які покладаються функції державного реєстратора прав на рухоме майно проводити будь які реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією виникнення, переходу, припинення речових прав, скасування державної реєстрації прав на зазначений легковий автомобіль.

Подану заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу зазначеного вище автомобіля (який було зареєстровано за іншим власником 10 травня 2024 року в територіальному сервісному центрі № 1844 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Житомирській області), з підстав, встановлених статтею 234 ЦК України. Вказує, що вказаний транспортний засіб є спільним сумісним майном позивачки та відповідача, які з 1997 року перебувають між собою в зареєстрованому шлюбі. Автомобіль марки «Аudi Q7» був придбаний у 2022 році за договором купівлі-продажу спільно та оформлений на ОСОБА_2 , який станом на сьогодні повністю в його розпорядженні. Проте, в розмові з позивачкою відповідач зазначив, що авто вже подружжю не належить, підтверджуючих документів при цьому не надав. Згодом, стало відомо, що 10 травня 2024 року в територіальному сервісному центрі № НОМЕР_3 , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТОВ «РТ АВТО ПЛЮС», було здійснено перереєстрацію запитуваного транспортного засобу на іншого власника. Таким чином, стверджує, що відповідач відчужив належне подружжю на праві спільної сумісної власності авто, уклавши спірний договір купівлі-продажу. З огляду на наведене вважає, що оскільки транспортний засіб, що є спільною сумісною власністю сторін, який без згоди позивачки вже відчужено (переоформлено) на іншого власника, який, в зговорі з відповідачем, може його відчужити на користь будь яких інших осіб, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду. Тому звертається до суду з відповідною заявою.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву та викладені в ній доводи, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не доведено учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адвокат Жуковський О.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, що була подана особисто в паперовому вигляді через канцелярію суду.

Частиною 4 статті 14 ЦПК України установлено, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

В поданій заяві про забезпечення позову адвокат Жуковський О.В. зазначає про наявність зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС, однак, в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, не вказав реєстраційного номера облікової картки платника податків, що унеможливлює перевірку судом здійснення реєстрації адвокатом електронного кабінету в ЄСІТС, підключення адвоката до вказаного електронного кабінету, а також унеможливлює виконання судом вимог ч. 7 ст. 14 ЦПК України.

Так, зі змісту доданої до заяви про забезпечення позову відповіді на адвокатський запит, Регіональнй сервісний центр ГСЦ МВС в Рівненській області (філія ГСЦ МВС) повідомляє, що станом на 06 серпня 2024 року, згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів, 10 травня 2024 року в територіальному сервісному центрі № 1844 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в суб`єкта господарювання TOB «РТ АВТО ПЛЮС» здійснено перереєстрацію запитуваного транспортного засобу на іншого власника.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: зокрема накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві.

Як встановлено з поданої до суду заяви, ОСОБА_2 зазначено як відповідача, в той час коли серед доданих до матеріалів справи документів не міститься жодних доказів того, що останній є (чи був) власником легкового автомобіля марки «Аudi Q7», 2018 року випуску, сірого кольору, VIN-код НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 . Однак, містяться відомості про те, що 10 травня 2024 року здійснено перереєстрацію спірного авто на іншого власника, даних про особу якого (в тому числі як відповідача) матеріали справи також не містять, долучення якого до вирішення цього питання є обов`язковим, оскільки в разі накладення арешту на авто, вплине на його права, як власника майна. Також, подана до суду заява не містить даних про оціночну вартість автомобіля, при цьому, ціну позову встановлено в розмірі 1 000 000 грн., що жодним чином не обґрунтовується, як і не вказано пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

А тому, зважаючи на вищезазначене, суд приходить висновку, що подану заяву про забезпечення позову належить повернути заявнику.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 149-153, 353-355 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Жуковського Олега Васильовича до ОСОБА_2 , треті особи: Територіальний сервісний центр № 1844 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Житомирській області (філія ГСЦ МВС), ТОВ "РТ АВТО ПЛЮС", про забезпечення позову, подану до подачі позовної заяви - повернути заявнику.

Роз`яснити, що повернення вказаної заяви не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя