Справа № 697/280/24
Провадження № 2/697/317/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

18 вересня 2024 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Колісник Л.О.

за участю секретаря судових засідань - Румини М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Канів Черкаської області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Центр надання адміністративних послуг Канівської міської ради Черкаської області, Орган опіки та піклування Канівської міської ради Черкаської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в подальшому уточненим до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Центр надання адміністративних послуг Канівської міської ради Черкаської області, Орган опіки та піклування Канівської міської ради Черкаської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом

Свій позов мотивує тим, що йому належить на праві власності житловий будинок в АДРЕСА_1 . Відповідачі- ОСОБА_3 , який є сином позивача, та ОСОБА_2 , яка є невісткою позивача, та його онук ОСОБА_4 з 25.09.2015 не проживають по АДРЕСА_1 . На час звернення до суду місце реєстрації ОСОБА_4 є будинок по АДРЕСА_1 . Його реєстрація перешкоджає позивачу як власнику будинку в повній мірі користуватись та розпоряджатись своїм майном. Просить визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 .

Розгляд справи відкладався неодноразово у зв`язку із залученням третьої особи, неявкою учасників та поданням ними додаткових доказів.

В судове засіданні позивач не з`явився, подав до суду письмові пояснення та заяву про винесення заочного рішення.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься її заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи без їхньої участі, при прийнятті рішення покладаються на розсуд суду.

Оскільки, особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає можливим проведення розгляду справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд вважає за необхідне проводити заочний розгляд даної справи.

Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає дійшов наступних висновків.

Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до інформації комунального підприємства «Черкаське обласне Об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 13.09.2023 № 597 про зареєстроване право власності власником житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Підставою набуття права власності позивача є договір купівлі-продажу вказаного будинку від 21.10 1991 року, посвідчений державним нотаріусом Другої Канівської міської державної нотаріальної контори 21.10.1991, реєстр №1-1219.

Відповідно до витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з відповідей від 04.03.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 є АДРЕСА_2 , зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_3 .

Відповідно до акту від 07.06.2023 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зі своїм сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25.09.2015 по даний час не проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Канівської міськорї ради Черкаської області при вирішенні питання про визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , органу опіки та піклування покладається на розсуд суду.

Також з довідки від 24.11.2023 шкільного округу № 38 м. Річмонд, провінція Британська Колумбія, Канада, вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у 7 класі шкільного округу № 38 м. Річмонд.

Відповідачі по справі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 зі своїм сином ОСОБА_4 у спірному житловому будинку не проживають. Відповідачі мають інші зареєстровані місця свого проживання в Україні та з позивачем не проживають.

Не скасована реєстрація ОСОБА_4 за колишнім місцем проживання порушує права позивача вільно розпоряджатися своєю власністю. З огляду на це, позивач змушений звернутись за захистом своїх прав до суду.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів ст. 17 Загальної декларації прав людини, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року, п.63).

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України).

Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст.405 Цивільного кодексу України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стосовно позовної вимоги про визнання неповнолітнього ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, суд звертає увагу на наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї.

За ч. 1 ст. 3 цієї Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (ст.27 Конвенції про права дитини).

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», охороною дитинства є система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

Частиною 2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Так як указаний будинок не є місцем проживання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , тому будинок не може бути і місцем проживання їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 , який за місцем свої реєстрації не проживає з 2015 року по даний час.

В матеріалах справи відсутні докази про наявність між батьками спору щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , у зв`язку з цим місце його проживання визначається у відповідності із абз.2 ч.3 ст. 29 ЦК України.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №496/4525/17 неповнолітні діти набувають прав на користування житлом лише в разі набуття такого права батьками або законними представниками. У разі втрати ними цього права правові наслідки поширюються і на неповнолітніх дітей.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача стосовно визнання ОСОБА_4 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.

Керуючись ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 13, 80, 81, 206, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Центр надання адміністративних послуг Канівської міської ради Черкаської області, Орган опіки та піклування Канівської міської ради Черкаської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом- задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Головуючий Л . О . Колісник