печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г. О.

секретар судового засідання Музика В. П.

справа №757/12376/20-ц

учасники справи:

заявник 1: ОСОБА_1

заявник 2: ОСОБА_2

стягувач: ОСОБА_3

боржник: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі №757/12376/20-ц за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури міста Києва, Головного управління Національної поліції в місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2024 року заявники звернулись до суду із вказаною заявою, у якій просять замінити стягувача - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його правонаступницю - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) у виконавчому провадженні по виконанню постанови Київського апеляційного суду від 09.02.20212 року у справі №757/12376/20-ц щодо стягнення із Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 майнової шкоди у розмірі 292 601, 00 грн та моральної шкоди у розмірі 30 000, 00 грн.

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31.08.2020 року, справа №757/12376/20-ц, в задоволенні позову ОСОБА_3 до Прокуратури міста Києва, Головного управління Національної поліції в місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 09.02.2021 року, справа №757/12376/20-ц, рішення Печерського районного суду міста Києва від 31 серпня 2020 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_3 до Прокуратури міста Києва, Головного управління Національної поліції в місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування майнової та моральної шкоди - задоволено частково, стягнуто із Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 292 601 грн, а також моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

На виконання постанови Київського апеляційного суду від 09.02.2021 року, справа №757/12376/20-ц, видано виконавчий лист №757/12376/20-ц, який направлено на виконання до Державної казначейської служби України.

04.07.2022 року стягувач ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.07.2022 року.

Після смерті ОСОБА_3 була заведена спадкова справа №02/2022, що підтверджується витягом із спадкового реєстру від 02.08.2022 року.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є доньками ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 14.07.2005 року серія НОМЕР_2 та свідоцтвом про народження від 01.04.1998 року серії НОМЕР_3 .

11.07.2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сокуренка О. Д. із заявами про прийняття спадщини.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями стягувача, то, згідно ст. 55 ЦПК України, наявні підстави для процесуального правонаступництва у вказаній справі, що стало підставою для звернення до суду із вказаною заявою.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2024 року для розгляду вказаної справи визначено суддю Матійчук Г. О.

23.05.2024 року, 18.06.2024 року суддею були направлені запити до відділу організаційного забезпечення з розгляду цивільних та адміністративних справ Печерського районного суду м. Києва для передачі судді матеріалів цивільної справи №757/12376/20-ц.

03.07.2024 року матеріали цивільної справи №757/12376/20-ц були передані судді.

У судове засідання учасники справи не з`явились, повідомлялись належним чином.

Суд вважає за можливе розглянути справи у відсутність учасників справи, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Суд, вивчивши заяву, дослідивши письмові докази додані до неї, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31.08.2020 року, справа №757/12376/20-ц, в задоволенні позову ОСОБА_3 до Прокуратури міста Києва, Головного управління Національної поліції в місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 09.02.2021 року, справа №757/12376/20-ц, рішення Печерського районного суду міста Києва від 31 серпня 2020 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_3 до Прокуратури міста Києва, Головного управління Національної поліції в місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування майнової та моральної шкоди - задоволено частково, стягнуто із Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 292 601 грн, а також моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

На виконання постанови Київського апеляційного суду від 09.02.2021 року, справа №757/12376/20-ц, видано виконавчий лист №757/12376/20-ц, який направлено на виконання до Державної казначейської служби України.

04.07.2022 року стягувач ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.07.2022 року.

Після смерті ОСОБА_3 була заведена спадкова справа №02/2022, що підтверджується витягом із спадкового реєстру від 02.08.2022 року.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є доньками ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 14.07.2005 року серія НОМЕР_2 та свідоцтвом про народження від 01.04.1998 року серії НОМЕР_3 .

11.07.2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сокуренка О. Д. із заявами про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Так, протягом усього розвитку цивільного процесу у справі, в тому числі процесі виконання рішення, можуть виникати обставини, за яких відбувається вибуття якоїсь із сторін. Таке вибуття буває двох видів: із можливістю правонаступництва і без такої.

Правонаступництво на стадії виконання - це перехід процесуальних прав та обов`язків у виконавчому провадженні від правопопередника (сторони, яка вибула із виконавчого провадження) до правонаступника (особи, яка замінює стягувача або боржника) в силу правонаступництва в матеріальних відносинах, які виступають предметом виконання.

Таким чином, підставою для правонаступництва у виконавчому провадженні є правонаступництво у матеріально-правових відносинах (смерть фізичної особи, яка була стороною у правовідносинах, в яких допускається правонаступництво, реорганізація юридичної особи, заміна кредитора чи боржника у зобов`язанні: уступка вимоги, перевід боргу; та інші форми переходу прав та обов`язків від однієї особи до іншої).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Згідно ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Аналіз наведених правових норм вказує на те, що стадія виконавчого провадження передбачає собою вчинення її стороною (стягувачем) певних дій щодо її початку, а саме звернення з відповідною заявою. Заміна стягувача за рішенням суду можлива на стадії виконавчого провадження після його відкриття, та за умови, що правонаступник отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право сторони виконавчого провадження.

Оскільки процесуальне правонаступництво допускається на будь-якій стадії цивільного процесу, а примусове виконання рішення суду є його завершальною стадією, то в п. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі смерті фізичної особи, то у її спадкоємців наявне право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Аналогічна норма містить і в ст. 442 ЦПК України.

Відповідно до постанов Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №2-а-3494/11 та від 27.08.2020 року у справі №804/536/18 заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір (процесуальне правонаступництво), можлива на будь-якій стадії судового процесу, як на стадії розгляду справи, так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того, чи виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.

За змістом ст. 442 ЦПК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Так, після смерті особи відкривається її спадщина. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві (померлому) на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, від спадкодавця до спадкоємців переходять як права, так і обов`язки.

Таким чином, у разі смерті фізичної особи, яка є стягувачем у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи переходять до іншої особи - її спадкоємця. Тобто відбувається заміна стягувача у зобов`язанні.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17.

Так, предметом даного розгляду є заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі №757/12376/20-ц із ОСОБА_3 на його спадкоємців.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Із положень глави 89 ЦК України вбачається, що право на спадщину оформляється свідоцтвом про право на спадщину.

При цьому, згідно з висновком Верховного Суду, висловленим у постанові від 22 травня 2018 року, справа №686/5069/17, належним та допустимим доказом на підтвердження матеріального правонаступництва після смерті є свідоцтво про право на спадщину.

Даний висновок узгоджується з позицією, висловленою, зокрема, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2019 року, справа № 814/1754/16, та в ухвалах Верховного Суду від 13 лютого 2018 року, справа № 804/60/14, від 16 жовтня 2018 року, справа № 0870/9103/12, від 12 березня 2019 року, справа № 711/1837/18.

Таким чином належним доказом правонаступництва заявників та підставою для заміни сторони виконавчого провадження, є наявність документів, визначених законом, про те, що права та обов`язки померлого ОСОБА_3 перейшли до заявників, а саме: виданого на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину.

Разом з тим, заявниками на підтвердження процесуального правонаступництва лише надано суду свідоцтво про народження від 14.07.2005 року серія НОМЕР_2 та свідоцтво про народження від 01.04.1998 року серії НОМЕР_4 , а також заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сокуренка О. Д. про прийняття спадщини від 11.07.2022 року, що є не належними та достатніми доказами правонаступництва після смерті ОСОБА_3 .

Окремо слід також звернути увагу, що наявні у справі ксерокопії вищенаведених документів не засвідчені будь-яким чином.

При цьому, заявниками не долучено до матеріалів заяви копії свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, враховуючи викладене вище, а також те, що в матеріалах заяви відсутні належні та допустимі докази правонаступництва заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після смерті стягувача ОСОБА_3 , суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі №757/12376/20-ц.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявниками, що вони не позбавлені права звернутися до суду із відповідною заявою про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі №757/12376/20-ц після надання ними відповідних доказів на підтвердження матеріального правонаступництва після смерті ОСОБА_3 .

На підставі зазначеного та керуючись ст. ст. 1216, 1219 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 12, 13, 77, 81, 55, 260, 352-355, 442, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі №757/12376/20-ц за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури міста Києва, Головного управління Національної поліції в місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Суддя Г.О.Матійчук