Справа № 464/4073/24
пр.№ 2/464/1358/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2024 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

секретар судового засідання Шманько О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання трудового договору,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2 ) про розірвання безстрокового трудового договору у відповідності до ст. 38 КЗпП України. В обґрунтування позову покликалася на те, що 07.12.2021 між нею та відповідачем укладено трудовий договір, згідно з яким прийнята на посаду «сестра медична» лабораторії «Нова діагностика» на основне місце роботи. На займаній посаді фактично працювала з 08.12.2021 до 24.02.2022. З 24.02.2022 зв`язок з роботодавцем втрачено, приміщення лабораторії зачинені, вирішити питання з ФОП ОСОБА_2 щодо подальшої роботи чи звільнення не вдалось. 30.04.2024 звернулася до відповідача із заявою про звільнення, яку скерувала рекомендованим листом з описом про вкладення на адресу реєстрації останньої. З огляду на те, що питання звільнення відповідачкою не вирішено, чим порушено її трудові права, вважає, що такі підлягають захисту в судовому порядку.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд такі задовольнити, не заперечила проти заочного розгляду справи.

Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомила та не подала відзиву на позовну заяву, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України судом здійснено заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 08.12.2021 перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 на посаді «сестра медична» згідно з трудовим договором від 07.12.2021, що підтверджується відомостями про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України від 27.04.2024.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльність ФОП ОСОБА_2 зареєстрована з 07.04.2022, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , з такими видами діяльності: 86.21 загальна медична практика, 86.22 спеціалізована медична практика (основний).

30.04.2024 позивачка ОСОБА_1 звернулася до ФОП ОСОБА_2 із заявою про звільнення з посади сестри медичної за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України, яку скерувала рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу відповідачки, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте такий лист повернуто у поштове відділення.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін.

Згідно з ст. 21 КЗпП України трудовий договір є двостороннім договором між працівником та роботодавцем, які по відношенню один до одного мають відповідні права та обов`язки. Інші суб`єкти мають право втручання у взаємовідносини цих сторін лише у випадках та в порядку передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбачено ст. 38 КЗпП України, за умовами якої працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні . Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 153/1585/20, розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою не має значення чи була погоджена ця ініціатива з роботодавцем та чи згідний він з такою вимогою робітника. Для працівника виявлення цієї ініціативи створює лише один обов`язок - продовжувати виконання усіх умов трудового договору протягом двох тижнів від дня подання роботодавцю такої заяви. Трудові відносини припиняються незалежно від того, чи видано роботодавцем наказ про звільнення працівника, чи не вчинено такої дії. Відсутність такого наказу не зобов`язує працівника надалі виконувати покладені на нього трудові обов`язки та не продовжує дії трудового договору.

У постанові Верховного Суду від 21.12.2020 у справі №359/6858/19 проаналізовано питання щодо можливості звільнення працівника, який подав заяву про звільнення за власним бажанням, у день подачі заяви про звільнення, у випадку, коли відсутні причини, які свідчать про неможливість продовження працівником роботи. Так, Верховним Судом зазначено, що сторони трудового договору вправі домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку. За наявності такої домовленості працівника можна звільнити навіть у день подання заяви про звільнення.

Як видно з матеріалів справи, позивачкою скеровано заяву про звільнення за власним бажанням 30.04.2024 за офіційно оприлюдненою адресою відповідачки, проте така заява залишилась без належного реагування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачку не звільнено із займаної посади у визначеному законом порядку після подання заяви про звільнення, а тому відповідачкою порушено норми законодавства про працю щодо реалізації волевиявлення працівника на звільнення.

Враховуючи вищевикладене, порушене право позивачки на припинення з відповідачкою трудових відносин підлягає судовому захисту шляхом розірвання трудового договору на підставі статті 38 КЗпП України у зв`язку зі звільненням із займаної посади за власним бажанням з 14.05.2024, тобто через два тижні від моменту подання відповідної заяви.

За таких обставин, позов необхідно задовольнити.

Питання розподілу судових витрат вирішити у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення, а саме 19.09.2024.

Керуючись статтями 13, 81, 141, 247, 263-265, 268, 280-289 Цивільного процесуального кодексу України,

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Розірвати трудовий договір від 07 грудня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , з 14 травня 2024 року за власним бажанням у відповідності до статті 38 КЗпП України.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 19.09.2024.

Головуючий Назарій ДУЛЕБКО