Справа № 308/2182/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 вересня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.,

суддів Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.

з участю секретаря судових засідань: Чичкало М.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кісуріна Валентина Станіславівна, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 березня 2024 року у складі судді Іванова А.П., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позов мотивовано тим, що з 12 червня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстрований Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), за актовим записом №147. Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказуває, що шлюбні відносини між сторонами припинені у зв`язку з непорозумінням, а також внаслідок різних поглядів на життя, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, а тому вважала, що збереження сім`ї є неможливим.

За наведених обставин позивач просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 12 червня 2020 року Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №147.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 березня 2024 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 12.06.2020 Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що зроблено актовий запис №147, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 12.06.2020.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кісуріна Валентина Станіславівна, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Крім цього, просить надати строк для примирення подружжя тривалістю 6 календарних місяців. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач позов не визнав, відповідну заяву суду першої інстанції не надавав, про наявність рішення про розірвання шлюбу дізнався випадково. Заперечує щодо розірвання шлюбу, оскільки прагне примиритися із позивачем та зберегти сім`ю, щоб у малолітньої дитини була повноцінна сім`я та сторони приймали однакову участь у її вихованні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Кислий Андрій Матвійович, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Вказує, що у позивачки існують тривалі відносини з іншим чоловіком, з яким вона планує створити сім`ю, та вони вже очікують на народження спільної дитини. Заперечує щодо надання сторонами строку для примирення подружжя.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України, розглянута у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції врахував, що позивачка заперечує щодо примирення, прийнявши до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, а також визнання відповідачем позову, дійшов до переконання що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12 червня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстрований Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), за актовим записом №147.

Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12 лютого 2024 року через засоби поштового зв`язку було подано від ОСОБА_1 до суду першої інстанції заяву про визнання позову, про подачу якої апелянт (відповідач) заперечує в апеляційній скарзі.

Ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Відповідно до ч.6 ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Статтею 24 СК України та ст.51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Тобто, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

За таких обставин, примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).

Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Відповідно до ч.3,4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

В даному випадку, як в суді першої інстанції, так і на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачка категорично заперечує проти збереження шлюбу та надання строку на примирення, що свідчить про небажання позивачки перебувати в шлюбі з відповідачем.

Зокрема, в суді апеляційної інстанції у відзиві на апеляційну скаргу сторона позивача висловила свою позицію, що подальше збереження шлюбу є неможливим, буде суперечити інтересам позивачки, оскільки у позивачки існують тривалі відносини з іншим чоловіком, з яким вже очікують на народження спільної дитини та має намір створити сім`ю, просила не надавати строку для примирення, а залишити в силі рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу.

В апеляційній скарзі апелянт просив надати строк для примирення подружжя тривалістю 6 календарних місяців.

З даного приводу слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Справа перебувала у провадженні суду першої інстанції з лютого 2024 року та в суді апеляційної інстанції відкрито провадження 16 квітня 2024 року. Протягом цього часу сторони мали час для налагодження взаємовідносин та примирення.

Таким чином, враховуючи позицію позивачки у справі, яка категорично заперечує проти збереження шлюбу, тривалість часу протягом якого сторони мали можливість примиритися, а також те, що надання строку на примирення є правом суду, а не його обов`язком, колегія суддів відхиляє заявлене в апеляційній скарзі клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кісуріна Валентина Станіславівна, про надання строку для примирення .

Сімейним Кодексом України чітко визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Колегія суддів погоджується з правильністю висновку суду першої інстанції про те, що примирення і подальше подружнє життя сторін не є можливим, оскільки сім`я фактично розпалася і подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, яка не бажає перебувати в шлюбі з відповідачем, має іншого чоловіка, з яким вказує, що вже очікують на народження спільної дитини та хоче створити сім`ю, тобто на даний час не існує її вільної згоди на шлюб, відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для розірвання шлюбу.

Таким чином рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кісуріна Валентина Станіславівна залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 березня 2024 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2024 року.

Головуючий:

Судді: