Справа № 128/3383/23
20 вересня 2024 року м. Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області у складі:
головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі Кривонос Д.О.,
без участі сторін та їх представників,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області «про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом», -
У серпні 2023 року представник позивача - адвокат Галіцина В.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з вищевказаним позовом, який умотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Степанівка Вінницького району Вінницької області, після смерті якої відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , що належав їй, як голові та єдиному члену колгоспного двору згідно даних погосподарських книг, а також згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 12 травня 1989 року, видане виконавчим комітетом Степанівської сільської ради на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької районної ради від 19 травня 1988 року за № 128, зареєстрованого в КП «ВООБТІ» в реєстровій книзі за №1/92, згідно якого житловий будинок дійсно належить колгоспному двору головою якого є ОСОБА_2 .
Вказує, що в зв`язку з тим, що спадковий будинок відноситься до категорії колгоспних дворів, позивач не має можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі на спадковий будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
Зазначає, що 13 вересня 2016 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповідала все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право - ОСОБА_1 , даний заповіт був посвідчений ОСОБА_3 секретарем виконавчого комітету Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 13 вересня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за № 69. Таким чином, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 і на решту спадкового майна, а саме на земельну частку (пай) та на суму недоотриманої пенсії; осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 - немає, оскільки вона була одинокою.
Також вказує, що спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 позивач прийняв, так як у встановлений законом строк звернувся з заявою про прийняття спадщини до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу і на частину спадкового майна отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Так, згідно даних погосподарських книг житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 відносився станом до 15.04.1991 року до суспільної групи колгоспних дворів і його головою та єдиним членом була саме: ОСОБА_2 , яка і набула право власності на даний будинок.
Тому просить суд визнати за ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом, що посвідчений ОСОБА_3 секретарем виконавчого комітету Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 13 вересня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за № 69, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на: цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який згідно відомостей технічного паспорту, виготовленого ФОП « ОСОБА_5 » від 06.06.2023 року складається з: житлового будинку під літерою «А».
10.09.2024 у судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник- адвокат Галіцина В.В. не з`явилися; при цьому попередньо, через канцелярію суду представником подано заяву про розгляд справи у їх відсутності; позов підтримує у повному обсязі та просить суд його задовольнити.
Представник відповідача Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання повторно не з`явився по невідомим суду причинам; про час, дату та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином; заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду від відповідача, відзиву на позов- не надходило, у зв`язку з чим, суд вирішив провести заочний розгляд справи, про що постановив відповідну ухвалу.
З урахуванням вищевказаного, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності не з`явившихся осіб та постановити процесуальне рішення на підставі наданих позивачем письмових доказів у справі.
Вивчивши позов, дослідивши докази в справі в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 90 років померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого 04.10.2021 виконкомом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис №225 (а.с.5).
ОСОБА_2 на день смерті була зареєстрована та постійно проживала одна в АДРЕСА_1 , оскільки наявних дітей, батьків та чоловіка не було, про що свідчать довідки №157/18-20/23 та №160/18-20/23 від 31.05.2023 видані старостою Степанівського старостинського округу Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області (а.с.15,16).
З довідки-виписки з погосподарської книги №1 за №161/18-20/23 від 31.05.2023, виданої старостою Степанівського старостинського округу Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, судом убачається, що дійсно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно записів по господарських книг за життя була головою двору, а саме її працею та коштами було створено майно колгоспного двору житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 за життя постійно проживала і користувалася, з 1980-х років і до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 вище вказаним майном (а.с.17), що також підтверджується випискою з погосподарської книги на домоволодіння АДРЕСА_2 (а.с.20-23), копіями облікових карт об`єкта погосподарського обліку (а.с.24-31).
Відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 12.05.1989, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів №128 від 19.05.1988, домоволодіння АДРЕСА_1 , належить до колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_2 (а.с.10).
Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого ФОП ОСОБА_6 на замовлення ОСОБА_1 , загальна площа приміщень становить 45,7 кв.м., житлова (основна) площа 24,6 кв.м., допоміжна (підсобна) площа 21.1 кв.м., паспорт виготовлено станом на 02.06.2023 (а.с.11-13).
13.09.2016 ОСОБА_2 , на випадок своєї смерті, у присутності свідків склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було, з чого воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказаний заповіт посвідчений 13.09.2016 секретарем Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за №69, що підтверджується копією вказаного заповіту (а.с.6).
Також з дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи №18/2022, заведеної приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Рибаченко Г.Д. до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , вбачається, що з заявою про прийняття спадщини за заповітом, звернувся позивач ОСОБА_1 (а.с.46), інших спадкоємців передбачених заповітом, а також спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_2 , - немає (а.с.45-73).
Постановою приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Рибаченко Г.Д., відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , оскільки будинок АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №46/02-31 від 19.05.2023 (а.с.32).
Застосовуючи норми матеріального та процесуального права, суд виходить з наступного:
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.
На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частина 1 ст. 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають ті особи, які визначені у заповіті.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України).
Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.
Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.
Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.
Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.
Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.
Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:
а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);
б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.
Згідно аналізу положень ст. 392 ЦК України, вбачається, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Так, з матеріалів справи судом установлено, що спадкове домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься до категорії колгоспних дворів; ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 була головою колгоспного двору та єдиним його членом; позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , так як подав нотаріусу відповідну заяву про прийняття спадщини, проте позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_2 в поза судовому порядку, оскільки спадковий будинок відноситься до категорії колгоспних дворів, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії №46/02-31 від 19.05.2023 приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Рибаченко Г.Д. (а.с.32).
Отже, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він не суперечить законним інтересам сторін; відповідає чинному законодавству України, а також не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб.
Оскільки представник позивача просила суд понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору залишити за ним, тому суд не вирішував у порядку ст.141 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.
Крім цього, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, Суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право власності в порядку спадкування за заповітом, що посвідчений 13.09.2016 секретарем Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області Коцур Т.О. та зареєстрований в реєстрі за №69, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: Олена САЄНКО