Справа № 128/1511/24
РІШЕННЯ

Іменем України

10 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді - Фанда О.А.,

за участю секретаря судових засідань Олексієнко О.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Івашківської А.О.,

представника заінтересованої особи - Скляра О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області, про встановлення факту постійного проживання на території України,-

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що вона постійно безвиїзно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року і по теперішній час.

В обґрунтування заяви заявник посилалася на те, що вона народилася в с. Лаврівка Вінницького району, Вінницької області ІНФОРМАЦІЯ_1 , дівоче прізвище « ОСОБА_2 ».

ІНФОРМАЦІЯ_2 одружилася з ОСОБА_3 та взяла його прізвище « ОСОБА_4 ». На підставі цього факту 06 грудня 1979 року отримала паспорт радянського зразка серії НОМЕР_1 . Паспорт громадянина України Заявник не отримувала, а проживала на території України за старим (радянським), який в зв`язку з життєвими обставинами втратила.

Заявник звернулася до відділу №2 у місті Вінниця Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області з заявою про оформлення паспорта громадянина України взамін втраченого паспорта СРСР зразка 1974 року. Проте, відділом №2 у м. Вінниці УДМС у Вінницькій області прийнято рішення про відмову у оформленні їй паспорта громадянина України, оскільки не надано доказів, що підтверджують наявність фактів, з якими ЗУ «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року пов`язує належність до громадянства України. Зокрема не встановлено факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Також, даним листом їй було рекомендовано звернутися до суду з метою підтвердження факту постійного проживання ні території України, зокрема станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Метою звернення до суду для встановлення факту постійного проживання на території України для отримання паспорта громадянина України.

3 1976 року по 1993 рік Заявник працювала слюсарем механіко-збірних робіт на Вінницькому Державному підшипниковому заводі (Вінницький ДПЗ-18) та проживала цей період з сім`єю в гуртожитку по АДРЕСА_1 та пізніше кв.26. Відомості про проживання Заявника по АДРЕСА_1 підтверджує довідка МКП «Управляюча компанія «КИЇВСЬКА». Проте про проживання по АДРЕСА_2 відомості в МКП «Управляюча компанія «КИЇВСЬКА» відсутні. Оскільки Вінницький ДПЗ-18 на даний час не працює та перебуває в стані припинення, відомостей від нього не можливо отримати.

В 1981 році Заявник народила сина ОСОБА_5 , який постійно проживав з нею до повноліття по адресі АДРЕСА_1 та пізніше кв.26.

3 05 березня 1993 року по 15 гудня 1993 року ОСОБА_1 працювала сторожем у Відділі позавідомчої охорони, правонаступником якого є Управління поліції охорони у Вінницькій області.

14 серпня 1993 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу, видане Замостянським райвідділом ЗАГСу від 14 ссерпня 1993 року.

Посилючись на вказані обставини заявник ОСОБА_1 та її представник адвокат Івашіківська А.О. в судовому засідання заяву про встановлення факту проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно, безвиїзно, на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року і по теперішній час, підтримали в повному обсязі, просили її задовольнити.

Представником зінтересованої особи Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області подано відзив на заяву заявника, в якій він просив відмовити в задоволення вказаної заяви про встановлення факту, посилаючись на те, що заявниця не має документа який посвідчує її особу, тому, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме абзацом другим пункту 12, суди в окремому провадження не можуть встановлювати тотожність особи. Із заяви представника заявника встановлено, що заявник народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лаврівка, Вінницької районну, Вінницької області Українська PCP. 06грудня 1979 року, у зв`язку із одруженням, отримала паспорт громадянина РСРС, серія НОМЕР_2 . Паспорт громадянина України не отримувала у зв`язку із життєвими обставинами.

Ніяких обґрунтованих пояснень, чому ОСОБА_1 , не зверталась за паспортом громадянина України з моменту паспортизації паспортами громадян України, зразка 1994 року не зазначає, відсутня інформація на які кошти особа проживала таких довгий час на території України, як вона лікувалася, а відтак відсутність даної інформації викликає не довіру до заявника та ставить під сумнів дійсність проживання особи на території України.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України "Про громадянство України").

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України "Про громадянство України" і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України "Про громадянство України" визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Отже, на підставі статті 8 Закону України "Про громадянство України" встановлюється набуття громадянства України.

Відповідно до підпункту "а" пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону "Про громадянство України", що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт "в" пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду).

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

На підтвердження свого проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року представник заявника до заяви про встановлення юридичного факту проживання на території України надає докази, які на його думку дають підстави встановити відповідний факт, а саме до заяви додано: свідоцтво про народження ОСОБА_1 , інформацію про місце роботи з 1976 року по 1993 року на Вінницькому державному підшипниковому заводі, довідку про реєстрацію місця проживання, де зазначено, що відомості про реєстрацію заявниці у період з 24 липня 1987 року по 1991 рік, відсутні, інформація про народження сина заявниці у 1981 році, інформацію про те, що заявниця працювала сторожем у 1993 році, інформацію про розірвання шлюбу з у 1993 році із ОСОБА_3 .

Після дослідження наданих доказів, можна зробити висновок, що представником заявника не надано належного та допустимого доказу на підтвердження належності до громадянства України в тому числі проживання заявника на території України на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року відповідно статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Обставини до та після 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, не можуть братися судом до уваги оскілки вони не підтверджують проживання заявника на території України на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Крім того, надані докази є недостатніми оскільки у своїй сукупності не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, а саме проживання заявниці на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Жодних належних та допустимих доказів проживання заявниці 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року матеріали справи не містять та суду не надано.

Показання свідків ОСОБА_5 , сина заявниці, та ОСОБА_6 , яка є її родичкою, суд оцінює критично. Вказані свідки не змогли підтвердити факт проживання заявниці саме у вказані періоди.

З врахуванням вищезазначеного підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 відсутні.

Зазначене не першкоджає заявниці звернутися до суду з такою заявою повторно за наявності відповідних доказів на підтвердження заявлених вимог.

Керуючись ст.ст.13,81,259,265,268,293,294,297,315,319 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області, про встановлення факту постійного проживання на території України залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Заінтересована особа Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області, місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Театральна, 10.

Повний текст рішення складено 17 вересня 2024 року.

Суддя О.А.Фанда