КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 вересня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Грегуля О.В. в м. Київ 13 лютого 2023 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про стягнення оплати послуг централізованого опалення та постачання гарячої води,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року позивач КП «Київтеплоенерго» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 23724,21 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послугу з централізованого опалення гарячої води у розмірі 55374,79 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 19420,35 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 44243,71 грн. та судові витрати в розмірі 2270 грн.

Позов мотивував тим, що з 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячого води. На виконання вимог Закону від 24 червня 2004 року № 8175-ІV КП «Київтеплоенерго» на основі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем, що підтверджується наявними доказами. Квартира за адресою АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, отже відповідачі є споживачами послуг, наданих позивачем. У встановленому законом порядку відповідачі від надання послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води не відмовлялися.

Виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін. Позивач надає послуги, щомісячно надсилає споживачу платіжні документи (рахунки-повідомлення) на оплату таких послуг, а відповідачі споживають надані послуги та зобов`язані оплатити їх вартість.

Оскільки відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, в результаті станом на момент подачі даного позову у них утворилася заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 23724,21 грн. та централізованого постачання гарячої води в розмірі 55374,79 грн.

Таким чином, за період діяльності підприємства, тобто з 01 травня 2018 року, загальний розмір заборгованості відповідачів перед позивачем за надані послуги склав 79099 грн.

Крім того, позивач на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (надалі договір цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (заборгованість за послуги з центрального опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 63664,06 грн.).

У період до 01 травня 2018 року надання послуг здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що розроблений на основі типового, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, який опубліковано 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111(4511).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року позов задоволено, стягнуто з солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на КП «Київтеплоенерго» 19420,35 грн. оплати послуг з централізованого опалення наданих до 01 травня 2018 року; 44243,71 грн. оплати послуг централізованого постачання гарячої води наданих до 01 травня 2018 року; 23724,21 грн. оплати послуг з централізованого опалення наданих за період з 01 травня 2018 року до 30 червня 2021 року; 55374,79 грн. оплати послуг централізованого постачання гарячої води наданих за період з 01 травня 2018 року до 30 червня 2021 року. Стягнуто з відповідачів з кожного на користь позивача 378,33 грн. судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що судом не з`ясовано обставин щодо існування та дієздатності відповідача по справі, зокрема відповідач ОСОБА_6 станом на день відкриття провадження в справі та ухвалення рішення була померлою, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наводив зміст ст. 28, 29, ч. 3 ст. 122, п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, ч. 4 ст. 25 ЦК України, вказував, що суд першої інстанції взагалі не досліджував надані позивачем документи, які покладено в основу судового розгляду.

Крім того, зауважував, що відповідач ОСОБА_3 станом на день подання позову та на день ухвалення рішення була неповнолітньою особою.

Наводив зміст ч. 1 ст. 47, ч. 2 ст. 59 ЦПК України, вказував, що неповнолітня особа, зазначена позивачем в суб`єктному складі позову, не може бути відповідачем по даній справі, оскільки не має цивільної процесуальної дієздатності та не може самостійно здійснювати цивільні процесуальні права, виконувати свої обов`язки в суді.

Оскільки діючим законодавством не передбачена можливість дитини особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, для вирішення заявлених позивачем вимог щодо неповнолітньої особи необхідно було зазначити в суб`єктному складі законного представника, який діє в інтересах неповнолітнього відповідача.

Звертав увагу на доданий до матеріалів справи договір № 602-18 від 11 жовтня 2018 року, згідно якого кредитор передав новому кредиторові, тобто позивачу, право вимоги щодо стягнення грошових коштів від споживачів за комунальні послуги. В п. 3.6 вказаного договору новий кредитор повинен належним чином повідомити всіх споживачів про укладення такого договору. Але в порушення умов договору відповідачі не отримували такого повідомлення, не підписували договір з позивачем, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Щодо позовної давності, вказував, що КП «Київтеплоенерго» звернувся з позовом 11 серпня 2021 року, тоді як розраховує заборгованість з 01 травня 2018 року, тобто з пропущенням строку на звернення до суду.

Від позивача КП «Київтеплоенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Посилався на те, що сума заборгованості за адресою відповідача зменшилась, оскільки підприємством було отримано право вимоги на боржника за централізоване опалення в розмірі 19420,35 грн. та за централізоване постачання гарячої води в розмірі 44243,71 грн. Разом з цим, за адресою відповідача відбулося зменшення заборгованості саме в квітні 2024 року, а тому позивач не міг надати до суду відповідні підтверджуючі документи про зменшення боргу до суду першої інстанції, оскільки таке погашення відбулося вже після судового рішення. Даним відзивом повідомляє про часткове зменшення апелянтом заборгованості з централізованого опалення в розмірі 8091,82 грн., з централізованого постачання гарячої води в розмірі 23858,55 грн. Таким чином, загальна залишкова сума заборгованості станом на липень 2024 року складає 31713,69 грн. (з них за централізоване опалення 11328,53 грн. та за централізоване постачання гарячої води в розмірі 20385,16 грн.). З приводу порушення прав про відкриття провадження на померлу особу, відзначав, що у позивача не було наявної інформації про смерть відповідної особи, а суд не мав права самостійно збирати докази. Неповнолітні особи можуть бути залучені до справи через їх законного представника, тому судом першої інстанції було вірно прийнято рішення без порушень чинного ЦПК.

Твердження про повідомлення згідно вимог п. 3.6 договору відступлення права вимог було оголошено через засоби масової інформації, а саме через газету «Хрещатик», а тому виконано позовні вимоги.

Щодо порушених строків, повідомив, що відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Оскільки карантин установлено на всій території України з 12 березня 2020 року, позивачем не було пропущено строк позовної давності. Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних положень ЦК України строки продовжені на час дії воєнного стану.

Вказував, що до справи було надано всі документи, які підтверджують отримання будинком відповідної комунальної послуги, і за адресою відповідача постійно надсилались рахунки-повідомлення. Натомість, з приводу здійснення неправомірного нарахування заборгованості в спірний період відповідач як власник квартири до позивача не звертався.

Вважав рішення суду справедливим, законним і таким, що забезпечило належний судовий захист сторонам, оскільки справа неодноразово відкладалась, сторони надали свої пояснення та документи, відповідачі підтвердили, що є власниками нерухомого майна відповідно до частки у праві власності. Відповідач не звертався до позивача за фактом не проживання на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанов Кабінету Міністрів України № 630 та 830 з метою отримання перерахунку, а тому фактично не виконав покладний на нього обов`язок.

Вказував, що факт відсутності письмового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

Пояснював, що оскільки відповідач не передавав постійно показання лічильника, нарахування відбувалися згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630.

Відмічав, що факт підключення будинку до централізованого опалення та постачання гарячої води в спірний період підтверджується нарядами на включення та відключення, які наявні в матеріалах справи, актом прийняття теплового вузла на облік, актом про готовність вузла комерційного обліку до роботи та оформленими відомостями обліку споживання теплової енергії мешканців будинку за адресою відповідача. Отже, підключення будинку до мереж централізованого опалення свідчить про надання послуг позивачем, а матеріали справи містять інформацію про кількість спожитих послуг, розмір опалювальної площі, діючий тариф та інше.

Просив визнати поважною причину неподання довідки про стан заборгованості від 22 квітня 2024 року та розрахунків заборгованості в зв`язку з проведеним зарахуванням коштів в 2024 році, та долучити довідку та розрахунки заборгованості до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачем надано докази (довідку від 22 липня 2024 року та розрахунок заборгованості), які не існували на момент ухвалення рішення судом першої інстанції в 2023 році та не досліджувалися ним, що прямо суперечить правовим висновкам Верховного Суду в постановах від 16 червня 2021 року у справі № 336/1461/19 (провадження № 61-17391св20), від 07 липня 2021 року у справі № 509/4286/16-ц (провадження № 61-2393св21), від 14 липня 2021 року у справі № 405/2098/18 (провадження № 61-106св21), в яких зроблено правовий висновок про те, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Таким чином, апеляційний суд не може врахувати нові докази як докази, яким заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України (в редакції станом на час подання апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга подана відповідачем ОСОБА_1 . Інші відповідачі апеляційну скаргу не подали та до апеляційної скарги ОСОБА_1 не приєдналися.

Відтак, правильність висновків суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом лише в частині доводів відповідача, яким подано апеляційну скаргу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно витягу з ЄДРПОУ (а. с. 22) до основних видів діяльності КП «Київтеплоенерго» відноситься за КВЕД 35.30 постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

На а. с. 6 - 9, 11- 13 наявні копії корінців нарядів щодо включення та відключення опалення в житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 на підставі відповідно початку та завершення опалювальних сезонів за 2018 - 2020 роки, а також копії актів перевірки стану вузла обліку теплової енергії споживача.

На а. с. 5 наявні розрахунки заборгованості споживачів за адресою АДРЕСА_1 за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 30 червня 2021 року, кількість зареєстрованих осіб - 6.

11 жовтня 2018 року ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» уклали договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), згідно якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору та коригувань платежів (а. с. 15 - 17). З укладенням цього договору кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору та/або можуть бути нараховані та/або виникнути після дати укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у додатку № 1 та у додатку № 2 до цього договору, в тому числі за договором (особовим рахунком) 90100 за адресою АДРЕСА_1 , за яким нараховано заборгованість за послугу з централізованого опалення 19420,35 грн., заборгованість за послугу з централізованого постачання гарячої води в розмірі 44243,71 грн. (а. с. 18 - 19).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 26 грудня 2005 року, виданого відділом приватизації Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації згідно з розпорядженням від 26 грудня 2005 року № 2149, квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в рівних частках (а. с. 54).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги ОСОБА_1 надано новий доказ, а саме копію свідоцтва про смерть ОСОБА_6 04 листопада 2020 року та копію паспорту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки з матеріалів справи не вбачається, що відповідач ОСОБА_1 отримував копію ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження, копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами, а отже не був повідомлений про розгляд справи, внаслідок чого не мав можливості надати докази до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність прийняття наданих відповідачем нових доказів та надання їм оцінки.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла до 01 травня 2019 року) та ст. 7 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановленні договором або законом (пункт 1 частина третя статті 20 Закону), а обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором (пункти 1, 3 частина друга статті 21 Закону).

Аналогічний обов`язок споживача щодо здійснення оплати житлово-комунальних послуг передбачений п. 5 ч. 2 ст. 7 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року та чинних на час спірних правовідносин, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

На підтвердження заявленого розміру боргу та надання послуг в спірний період з 01 травня 2018 року по 31 травня 2018 року позивач надав корінці нарядів для проведення відключення/включення житлового будинку в зв`язку з кінцем/початком опалювального сезону, розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою АДРЕСА_1 в розмірі 23724,21 грн. за послуги з централізованого опалення, в розмірі 55374,79 грн. за послуги з централізованого постачання гарячої води, та копію договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18 з додатками, згідно якого до позивача перейшло право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01 травня 2018 року з централізованого опалення в розмірі 19420,35 грн. і централізованого постачання гарячої води в розмірі 44243,71 грн., розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову КП «Київтеплоенерго» про стягнення заборгованості за послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі є співвласниками в рівних частках квартири АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 грудня 2005 року.

Апеляційний суд в цілому погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону, а також оскільки рішення суду першої інстанції в частині висновків про наявність та розмір заборгованості не оскаржене відповідачами.

Апеляційний суд враховує доводи відзиву на апеляційну скаргу, що в квітні 2024 року відповідачами було частково погашено заборгованість за централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води, разом із тим, вказані обставини виникли після ухвалення рішення судом першої інстанції, не могли бути оцінені судом при визначенні розміру заборгованості і не є підставою для скасування або зміни рішення, оскільки боржник або стягувач за виконавчим листом не позбавлені можливості звернутися до суду в порядку ст. 432 ЦПК України із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково в зв`язку з добровільним виконанням боржником свого обов`язку.

Разом із тим, судом першої інстанції не перевірено наявності цивільної правосуб`єктності відповідачів, з яких ним стягнуто заборгованість за житлово-комунальні послуги на користь позивача.

Так, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

У справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб (частина перша статті 42 ЦПК України).

Здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи (стаття 46 ЦПК України).

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16-ц (провадження № 61-33766сво18), зроблено висновок, що «Аналіз вказаних норм процесуального права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 чинного ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі повинен мати цивільну процесуальну правосуб`єктність. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України, пункт 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року). При цьому норма статті 205 ЦПК України 2004 року (статті 255 чинного ЦПК України) є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України (пунктами 1-7 статті 205 ЦПК України 2004 року), незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі-спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі».

Аналогічні правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 932/11378/20-ц (провадження № 61-2722св22), від 16 серпня 2023 року у справі № 752/875/22 (провадження № 61-6866св23).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції не повинен був відкривати провадження у справі за позовом КП «Київтеплоенерго» у частині позовних вимог до ОСОБА_6 як особи, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до відкриття провадження в справі, а відкривши провадження у справі, повинен був його закрити у відповідній частині на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Разом із тим, апеляційний суд не може погодитися з помилковими доводами апеляційної скарги, що відповідач ОСОБА_3 станом на день подання позову та на день ухвалення рішення була неповнолітньою особою, а тому позивач під час звернення до позову мав зазначати в суб`єктному складі законного представника, який діє в інтересах неповнолітнього відповідача.

Так, із копії паспорту ОСОБА_3 , долученого до апеляційної скарги, вбачається, що ОСОБА_3 , 08 листопада 2004 року, досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто була повнолітньою станом як на час уточнення позовних вимог КП «Київтеплоенерго» 28 листопада 2022 року, так і станом на час ухвалення рішення суду першої інстанції 13 лютого 2023 року, отже, доводи апеляційної скарги про відсутність правосуб`єктності даного відповідача та необхідність залучення законного представника є необґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що до відома відповідачів, як споживачів комунальних послуг, не було доведено про відступлення прав вимоги від ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», з огляду на положення ч. 2 ст. 516 ЦК України, якою передбачено, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Разом із тим, до апеляційної скарги відповідачем не надано доказів виконання свого обов`язку первісному кредиторові, отже, доводи апеляційної скарги в наведеній частині є неспроможними та відхиляються апеляційним судом.

Щодо доводів про пропущення строку позовної давності, викладених ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, апеляційний суд зауважує, що заяви про застосування позовної давності в розумінні ч. 3 ст. 267 ЦПК України відповідачем заявлено не було, оскільки чітке волевиявлення відповідача з даного приводу відсутнє, а викладено лише міркування з приводу того, що позивач звернувся з позовом 11 серпня 2021 року, тоді як розраховує заборгованість з 01 травня 2018 року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом із тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Строк карантину неодноразово продовжувався, в зв`язку з чим карантин в Україні діяв в період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року.

Крім того, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено зокрема п. 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Таким чином, позовна давність за вимогами КП «Київтеплоенерго» про стягнення заборгованості з 01 травня 2018 року мала сплинути 01 травня 2021 року, однак на час такого спливу строки позовної давності вже були продовжені вищенаведеними вимогами закону.

Перевіряючи наявність порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, апеляційний суд враховує, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року ухвалене за відсутності відповідача ОСОБА_1 , докази повідомлення якого про дату, час і місце розгляду справи в матеріалах справи відсутні.

Однак, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не просив скасувати рішення суду першої інстанції в зв`язку з неповідомленням його про дату, час і місце засідання суду, встановлені апеляційним судом обставини не є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Відповідно до ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог до відповідача ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог ст. 377, п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям нової постанови про закриття провадження в справі.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і не підлягає зміні чи скасуванню з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 залишаються задоволеними, понесені відповідачем витрати під час подання апеляційної скарги в розмірі 3405 грн. покладаються на нього.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 377, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року в частині вимог до відповідача ОСОБА_6 скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Провадження у справі за Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_6 про стягнення оплати послуг централізованого опалення та постачання гарячої води закрити.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.