КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Тиханський О.Б.
Єдиний унікальний номер справи № 372/3793/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

секретар - Олешко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року у справі за позовом Благодійної організації «Благодійний фонд Дніпровського району м. Києва «Київський еколого-культурний центр» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник Марина Володимирівна, Державне підприємство «Ліси України», Київська обласна державна адміністрація, Обухівська окружна прокуратура про скасування рішення про державну реєстрацію та витребування земельної ділянки,

В с т а н о в и в :

У грудні 2022 року позивач Благодійна організація «Благодійний фонд Дніпровського району м. Києва «Київський еколого-культурний центр» звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник Марина Володимирівна, Державне підприємство «Ліси України», Київська обласна державна адміністрація про скасування рішення про державну реєстрацію та витребування земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Розпорядження Обухівської РДА від 26.11.2009 №1523, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 10-ти громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради. Відповідно до додатку до Розпорядження, ОСОБА_2 надано земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради площею 1,0 га.

Відповідно до листа ДП «Київське лісове господарство» від 12.10.2022 № 01-549, надані у приватну власність розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 26.11.2009 № 1523 земельні ділянки, у тому числі і земельна ділянка з кадастровим номером :01:020:0056, розташовані на землях лісогосподарського призначення Козинського лісництва згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2003 та 2014 років. Погодження на вилучення вказаних лісових ділянок підприємство не надавало.

До даного листа ДП «Київське лісове господарство» надано копії фрагменти з публічної кадастрової карти та планово-картографічні матеріали лісовпорядкування 2014 року, копії фрагмента Планшета №11 лісовпорядкування 2014, копію копія фрагмента плана лісонасаджень лісовпорядкування 2014 року та копію таксаційного опису лісовпорядкування станом на 01.01.2015.

Відповідно до довідки з деталізованої інформації про право власності від 10.12.2020, ОСОБА_2 , 10.12.2020 зареєстрував право власності на підставі Розпорядження Про затвердження проекту землеустрою, серія та номер 1532, виданий 26.11.2009, видавник: Обухівська РДА Київської області; відомості з ДЗК, серія та номер:31496193, виданий 10.12.2020, видавник: ДЗК. Право власності припинено 15.12.2020, індексний номер рішення 55714440.

Відповідно до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.10.2022, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.12.2020 набула право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:020:0056 , площею 0,1819 га. Рішення про державну реєстрацію: 55714440 від 15.12.2020.

Відповідно до Єдиного державного реєстру, Благодійна організація «Благодійний фонд Дніпровського району м. Києва «Київський еколого-культурний центр», є зареєстрованою юридичною особою, код 24363925, організаційно-правова форма - благодійна організація, дата державної реєстрації 17.04.1996.

Відповідно до Статуту Благодійної організації «Благодійний фонд Дніпровського району м. Києва «Київський еколого-культурний центр» сферами благодійною діяльності Фонду є зокрема: охорона здоров`я, екологія, охорона довкілля.

Позивач вказував, що 29.12.2021 між ДП «Київське лісове господарство» та Благодійною організацією «Благодійний фонд Дніпровського району м. Києва «Київський еколого-культурний центр» укладено Меморандум про співробітництво, метою якого є зокрема, виявлення, припинення, запобігання правопорушень, пов`язаних з використанням т, охороною та відтворенням лісів, земельних ділянок лісового фонду, які знаходяться у віданні, володінні, користуванні або розпорядженні ДП «Київське лісове господарство».

На думку позивача, спірна земельна ділянка вибула у приватну власність протиправно, з порушеннями норм закону.

В подальшому, 12.10.2022 ДП «Київське лісове господарство» звернулось листом до Благодійної організації «Благодійний фонд Дніпровського району м. Києва «Київський еколого-культурний центр» з проханням надати правову допомогу у поверненні незаконно вилучених земель лісогосподарського призначення з постійного користування підприємства загальною площею 87,9 га.

Позивач стверджував, що належить до зацікавленої громадськості у екологічній сфері чи у сфері охорони навколишнього природного середовища (довкілля), тобто, має інтерес щодо збереження довкілля в цілому та такої його складової як землі лісогосподарського призначення (ліси), зокрема.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд:

- скасувати рішення приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник Марини Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 55714440 від 15.12.2020) та здійснену на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності ОСОБА_1

на земельну ділянку 3 кадастровим номером :01:020:0056, площею 0,1819га;

- повернути у власність держави в особі Київської обласної державної адміністрації (01196, м. Київ, площа Лесі Українки, буд. 1, код 00022533) з правом постійного користування Державного підприємства «Київське лісове господарство», Місце реєстрації: 08114, вул. Лісна, 15, с. Стоянка.

Бучанський район, Київська обл., з незаконного володіння

ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:020:0056, площею 0,1819га;

- судові витрати покласти на відповідачів.

Протокольною ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 06 вересня 2023 року у якості третьої особи залучено до участі у справі в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації прокуратуру.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року позов задоволено частково.

Витребувано на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку із кадастровим номером :01:020:0056, площею 0,1819 га.

В задоволенні позову в частині скасування рішення про державну реєстрацію земельної ділянки - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Благодійної організації «Благодійний фонд Дніпровського району м. Києва «Київський еколого-культурний центр» судові витрати у розмірі 1496 грн з кожного, а всього 2992 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року скасувати і ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У скарзі посилається на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, не звернув увагу на те, що позивач Благодійна організація «Благодійний фонд Дніпровського району м. Києва «Київський еколого-культурний центр» звернувся до суду із віндикаційним позовом, однак, такий спосіб захисту права не є належним, адже позивач не був і не є власником спірної земельної ділянки. Зазначає, що позивач належно не обґрунтував підстави для звернення саме благодійної організації з даним позовом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Апеляційну скаргу вважає безпідставною, просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року - без змін.

Обухівська окружна прокуратура подала також відзив на апеляційну скаргу аналогічного змісту.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Представник апелянти ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , представник ДСГП «Ліси України» Семко В.Ю. та прокурор ОСОБА_5 взяли участь у судовому засіданні у апеляційному суді.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд мотивував своє рішення тим, що заявлення до суду віндикаційного позову в порядку, визначеному ст. ст. 387, 388, Цивільного кодексу України є вірним способом захисту порушеного права. Суд першої інстанції виснував, що спірна земельна ділянка належить до земель лісового фонду та підлягає витребуванню у відповідачки на користь держави.

Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, відповідно до Розпорядження Обухівської РДА від 26.11.2009 №1523, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 10-ти громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради. Відповідно до додатку до Розпорядження, ОСОБА_2 надано земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради площею 1,0 га.

Відповідно до листа ДП «Київське лісове господарство» від 12.10.2022 № 01-549, надані у приватну власність розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 26.11.2009 № 1523 земельні ділянки, у тому числі і земельна ділянка з кадастровим номером :01:020:0056, розташовані на землях лісогосподарського призначення Козинського лісництва згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2003 та 2014 років. Погодження на вилучення вказаних лісових ділянок підприємство не надавало.

До даного листа ДП «Київське лісове господарство» надано копії фрагменти з публічної кадастрової карти та планово-картографічні матеріали лісовпорядкування 2014 року, копії фрагмента Планшета №11 лісовпорядкування 2014, копію копія фрагмента плана лісонасаджень лісовпорядкування 2014 року та копію таксаційного опису лісовпорядкування станом на 01.01.2015.

Згідно з довідкою з деталізованою інформацією про право власності від 10.12.2020, ОСОБА_2 , 10.12.2020 зареєстрував право власності на підставі Розпорядження Про затвердження проекту землеустрою, серія та номер 1532, виданий 26.11.2009, видавник: Обухівська РДА Київської області; відомості з ДЗК, серія та номер:31496193, виданий 10.12.2020, видавник: ДЗК. Право власності припинено 15.12.2020, індексний номер рішення 55714440.

Відповідно до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.10.2022, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.12.2020 набула право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:020:0056, площею 0,1819 га. Рішення про державну реєстрацію: 55714440 від 15.12.2020.

Також встановлено, що, відповідно до Єдиного державного реєстру, Благодійна організація «Благодійний фонд Дніпровського району м. Києва «Київський еколого-культурний центр», є зареєстрованою юридичною особою, код 24363925, організаційно-правова форма - благодійна організація, дата державної реєстрації 17.04.1996.

Відповідно до Статуту Благодійної організації «Благодійний фонд Дніпровського району м. Києва «Київський еколого-культурний центр» сферами благодійною діяльності Фонду є зокрема: охорона здоров`я, екологія, охорона довкілля.

Крім цього, встановлено, що 29.12.2021 між ДП «Київське лісове господарство» та Благодійною організацією «Благодійний фонд Дніпровського району м. Києва «Київський еколого-культурний центр» укладено Меморандум про співробітництво, метою якого є зокрема, виявлення, припинення, запобігання правопорушень, пов`язаних з використанням т, охороною та відтворенням лісів, земельних ділянок лісового фонду, які знаходяться у віданні, володінні, користуванні або розпорядженні ДП «Київське лісове господарство».

В подальшому, 12.10.2022 ДП «Київське лісове господарство» звернулось листом до Благодійної організації «Благодійний фонд Дніпровського району м. Києва «Київський еколого-культурний центр» з проханням надати правову допомогу у поверненні незаконно вилучених земель лісогосподарського призначення з постійного користування підприємства загальною площею 87,9 га.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справ і№ 1340/4630/18).

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5)). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанова Великої Палати Верховного Судувід 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14)).

Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387 - 388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов). Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 90)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 65-67)).

Заволодіння земельними ділянками є неможливим лише в разі, якщо на такі ділянки в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності. Якщо ж закон допускає набуття права власності на земельні ділянки, але обмежує їх використання лише з певною метою, то передання ділянок з порушенням такого обмеження може свідчити про те, що право власності порушника на земельну ділянку не виникло, але не свідчить про неможливість заволодіння (зокрема, неправомірного) земельною ділянкою.

З урахуванням наведеного, визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном.

Метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника-позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку спору щодо нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на відповідне майно (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89), від 07 листопада 2018 року у справах № 488/5027/14-ц (пункт 95) і № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28 листопада

2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 30 червня 2020 року у справі

№ 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146),

від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 37)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово підкреслювала, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 07 листопада 2018 року у справі

№ 488/5027/14-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).

Задовольняючи вимогу про витребування земельної ділянки, суд першої інстанції вказав, що позивач не є володільцем спірних земельних ділянок, але як власник має право володіння нею (частина перша статті 317 ЦК України).

Однак, такі висновки суду суперечать встановленим із матеріалів справи обставинам.

Так, із 17.05.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», яким визначено нових суб`єктів владних повноважень, уповноважених на розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності.

Зокрема, відповідно до положень ч. ч. 1, 5 ст. 122, ч. 1 ст. 149, п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, розпорядниками земельних ділянок державної власності природно-заповідного фонду та лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні державних підприємств є обласні державні адміністрації.

Отже, уповноваженим державним органом щодо розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення за межами населених пунктів, на даний час є Київська обласна державна адміністрація.

Як видно із матеріалів справи, відповідно до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.10.2022, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.12.2020 набула право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:020:0056, площею 0,1819 га. Рішення про державну реєстрацію: 55714440 від 15.12.2020.

Станом на час розгляду справи право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1 .

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що Благодійна організація «Благодійний фонд Дніпровського району м. Києва «Київський еколого-культурний центр» не є ані володільцем, ані власником спірної земельної ділянки. При цьому, позивач не обґрунтував яке його право порушене вибуттям спірної ділянки у власність відповідачки. Отже, Благодійна організація «Благодійний фонд Дніпровського району м. Києва «Київський еколого-культурний центр» не є належним позивачем у цій справі.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову Благодійної організації «Благодійний фонд Дніпровського району м. Києва «Київський еколого-культурний центр» у зв`язку із тим, що позов заявлено неналежним позивачем.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 374, 375, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення.

У задоволенні позову Благодійної організації «Благодійний фонд Дніпровського району м. Києва «Київський еколого-культурний центр» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник Марина Володимирівна, Державне підприємство «Ліси України», Київська обласна державна адміністрація, Обухівська окружна прокуратура про скасування рішення про державну реєстрацію та витребування земельної ділянки - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 17 вересня 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова