г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4947/21
Номер провадження 2/213/99/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2024 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Мазуренко В.В.,

секретар судового засідання Дударєвої В.С.,

за відсутності сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №213/4947/21 за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль»до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що підприємство за специфікою своєї виробничої діяльності надає послуги з централізованого опалення/ постачання теплової енергії населенню (споживачам), в тому числі відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювали, в результаті чого виникла заборгованість за період з 01 грудня 2016 року по 31 жовтня 2021 року в розмірі 12 784,20 грн. Внаслідок порушення відповідачами вимог чинного законодавства та наявності заборгованості з оплати за отримані послуги, позивачем нараховані інфляційні втрати у розмірі 1739,37 грн та 3% річних у розмірі 745,03 грн. Позивач просить стягнути на свою користь з відповідача зазначені суми заборгованості, інфляційні втрати та 3% річних.

У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином і своєчасно.

Одночасно з позовом представником позивача подано клопотання про ухвалення заочного рішення у справі на підставі наявних у справі доказів. Також зазначила, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись судом належним чином та своєчасно. Причини неявки відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не відомі.

В заяві про перегляд заочного рішення представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 в обґрунтування заперечень проти позовних вимог зазначає, що між ОСОБА_2 та АТ «Криворізька теплоцентраль» договорів не укладалось, фактичне постачання теплової енергії до її квартири без укладення договору не може вважатися отриманням послуг з опалення.

Постановою КМУ України №156 від 16.03.2017 закріплено формула розрахунку оплати за теплопостачання для споживачів, у яких відсутні квартирні або будинкові прилади обліку. Із постанови випливає, що абоненти без приладів обліку мають право розрахувати вартість фактично спожитого тепла з урахуванням показників будинків, які оснащені приладами обліку теплової енергії. Всупереч вказаним положеннім АТ «Криворізька теплоцентраль» проводила нарахування за опалювальний сезон 2017 -2018 на загальних підставах, оскільки середній показник вартості централізованого опалення в будинках, оснащених тепловими лічильниками в 2-3 рази нижчі за виставлені платежі у будинках без приладів обліку. Тому вважає. що нарахування відповідачам оплати за вказаний період підлягає перерахунку в бік зменшення.

Також представник відповідача зазначає, що позовна заява подана до суду 13.12.2021 року з пропуском строку позовної давності за період з 01.02.2016 по 13.12.2018. Перебіг позовної давності не переривався, оскільки відповідачем жодних оплат за зазначений період не здійснювалось, заборгованість не визнавалась, до суду із заявою про стягнення боргу за зазначений період позивач не звертався.

Просить застосувати строк позовної давності. Позовну заяву вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Представником позивача надані письмові пояснення в яких зазначає, що позивач є надавачем житлово-комунальних послуг в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу з жовтня 2013 року. Відповідно до приписів Закону України Про природні монополії АТ Криворізька теплоцентраль належить до субєктів природної монополії та як монополіст, згідно Закону України Про теплопостачання, не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності можливостей та приєднання споживача до теплової енергії.

Постачання теплоносія відповідачам протягом всього періоду проводилось не порушуючи вимог чинного законодавства та щорічних розпоряджень Виконавчого комітету Криворізької міської Ради Дніпропетровської області «Про початок та закінчення опалювального періоду. Оскільки від відповідачів не надходило жодних претензій чи заяв щодо незаконного нарахування оплати або щодо порушення порядку надання послуги з централізованого опалення, вважають, що така послуга надана належним чином та в повному обсязі в період з 01.12.2016 по 31.10.2021. Відповідачі в період виникнення заборгованості були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , за якою надавались комунальні послуги, отже є належними споживачами та зобов`язані здійснювати оплату за надані послуги протягом вказаного періоду.

Як видно із положень Законів України «Про житлово-комунальні послуги» 2004 року, який діяв на час виникнення цивільних правовідносин з відповідачами та Закону № 2189-VIII від 9 листопада 2017 року, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача.

Також позивач вказує, що не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог доводи відповідача про те, що у детальному розрахунку заборгованості не вказані тарифи, за якими здійснювалось нарахування, оскільки тарифи з надання теплової енергії для населення є загальнодоступною інформацією, яка міститься у відповідних рішеннях. Нарахування заборгованості споживачам за спожиту теплову енергію за спірний період відповідачам здійснювалось обґрунтовано з дотриманням вимог чинного законодавства за нормативно встановленими тарифами, розміщеними на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, позивача та виконкому Криворізької міської ради. Крім того відповідачами правильність нарахування сум заборгованості за послуги з постачання теплової енергії не спростована.

Позивач не погоджується з позицією відповідача стосовно того, що позов подано з пропуском строку позовної давності за період з 01.02.2016 по 13.12.2018, оскільки в період з 2016 по 2021 рік відповідачами здійснювалась часткова оплата послуг позивача, що свідчить про визнання ними свого боргу. Оскільки останній платіж відповідачами сплачено у листопаді 2019 року, отже перебіг строку позовної давності переривався, тому строки позовної давності не вважаються пропущеними.

Оскільки відповідачі у встановлені строки не вносили оплату за надані житлово-комунальні послуги в повному обсязі, то у позивача є всі підстави для нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період прострочки виконання зобов`язань.

Крім того в письмових поясненнях позивач зазначає, що 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби розділ Прикінцеві та перехідні положення, відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12 за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто строк позовної давності продовжено на строк дії карантину. Вважає, що таким чином законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року.

Відповідачі не скористались правом на укладення договору реструктуризації заборгованості, обґрунтованих пояснень з приводу несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію не надали.

Просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вимоги представника відповідача, викладені у заяві про перегляд заочного рішення залишити без задоволення.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

05 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 24 січня 2022 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

04 серпня 2022 року ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

15 серпня 2023 року представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 подана заява про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 14 вересня 2023 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Суд, дослідив матеріали справи, вважає встановленими такі обставини.

Як видно із довідок про реєстрацію місця проживання, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованими значаться: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 09 вересня 2020 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 23.09.1994 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - з 11.06.2002 року. Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» за вказаною адресою (а.с.16-18).

Позивачем відповідно до тарифів на теплову енергію, постачалася теплова енергія до житла відповідачів, однак зобов`язання по оплаті за надані послуги останніми здійснюються не належним чином.

Так, згідно з наданим до суду детальним розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення вказаної квартири за період з 01 грудня 2016 року по 08 вересня 2020 року складає 7 817,53 грн, за період з 09 вересня 2020 року по 31 жовтня 2021 року складає 4 966,67 грн (а.с.24, 26). У зв`язку із наявністю заборгованості позивачем нараховані інфляційні втрати за період з лютого 2017 року по квітень 2020 року в сумі 1467,93 грн, за період з січня 2021 року по жовтень 2021 року в сумі 271,44 грн, а також три відсотки річних за період з 21.01.2017 по 21.04.2020 в сумі 623,65 грн, за період з 21.12.2020 по 21.10.2021 в сумі 99,22 грн (а.с.25, 27).

Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст.67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів.

Згідно із статтею 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказаною статтею встановлено презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна.

Як видно з матеріалів справи, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, Законом України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року №2633-IV, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила).

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" 2004 року, який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (ч.2 ст.3 Закону).

Частина 4 ст. 5 Закону - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, формує в межах своєї компетенції державну політику щодо встановлення цін на природний газ, тарифів на транспортування та постачання підприємствам і організаціям, які виробляють та надають житлово-комунальні послуги населенню.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" 2004 року, передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 1 частини 3 вказаної вище статті встановлено обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Пунктом 3 ч.2 ст. 21 Закону на виконавця покладено обов`язок підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно з частиною 1 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», 2004 року, плата за послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 18 Правил було передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Згідно з пунктом 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Встановлено судом, що між сторонами договір на надання житлово-комунальних послуг не укладався, однак факт відсутності договору на надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Такий правовий висновок викладений в Постанові ВСУ від 20.04.2016 по справі 6-2951цс15.

01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 якого до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII).

Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

З урахуванням викладеного, суд не вважає слушним посилання представника відповідача ОСОБА_4 у заяві про перегляд заочного рішення стосовно того, що за відсутності підписаного між сторонами договору нарахування плати за наданні житлово-комунальні послуги суперечить нормам діючого законодавства.

Виходячи з п.12, 21 Правил №630 нарахування оплати за послуги централізованого опалення квартири не залежить від кількості зареєстрованих осіб в квартирі, а визначається відповідно до розміру опалювальної площі. Таким чином, власник квартири зобов`язаний здійснювати оплату комунальних послуг за опалення незалежно від фактичного користування вказаними послугами.

Відповідно до змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», внесених Законом України №1060-ІХ від 03.12.2020 (набрав чинності 01.05.2021), договірні відносини між АТ «Криворізька теплоцентраль» та споживачами врегульовані індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії (Типовий індивідуальний договір від 01.10.2021). Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу та плати за абонентське обслуговування.

Відповідно до договору вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця.

Нарахування заборгованості за спожиту теплову енергію за спірний період відповідачам здійснювалось за нормативно встановленими тарифами, відповідно до Постанов Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Інформація про вартість опалення та тарифи на комунальні послуги є загальнодоступною для населення.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із детального розрахунку позивача видно, що нарахування оплати за надані послуги відповідачам здійснюється на опалювальну площу 30,20 кв.м. за показами лічильника. Споживачами частково здійснювалась оплата за отримані послуги з централізованого опалення: з грудня 2016 року по березень 2017 року по 200,00 грн щомісячно, в квітні 2017 року сплачено 700,00 грн, з травня 2017 року по серпень 2017 року включно по 200,00 грн щомісячно, в лютому 2018 року 800,00 грн, в листопаді 2019 року 163,15 грн. Крім того відповідачі користувались субсидією на оплату вартості опалення, яка була надана в квітні 2018 року в сумі 500,00 грн, в квітні 2019 року 500,00 грн, у вересні 2020 року 500,00 грн. В подальшому оплата споживачами за надані послуги не здійснювалась.

Оскільки відповідачі частково сплачували за комунальні послуги позивача, що свідчить про те, що вони отримували такі послуги, із заявами чи скаргами щодо неправильного нарахування вартості отриманих послуг, неповноти розрахунків або для здійснення перерахунку нарахованих платежів, відповідачі до АТ «Криворізька теплоцентраль» не звертались, таких доказів суду не надано.

Також стороною відповідачів не надано свого розрахунку нарахувань за спожиті послуги із зазначенням проведених оплат. Клопотань про витребування у позивача інших доказів на обґрунтування правильності розрахунків відповідач ОСОБА_2 та її представник суду не заявляли.

З огляду на викладене суд не може прийняти до уваги твердження представника відповідача ОСОБА_4 у заяві про скасування заочного рішення щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за недоведеністю та необґрунтованістю розрахунку боргу і застосованих тарифів.

Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності, про який було заявлено представником відповідача ОСОБА_2 , суд приходить до такого.

Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51).

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до положень ст. 257, ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі №3-269гс16.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що протягом вказаного періоду, а саме з грудня 2016 року по березень 2017 року, в квітні 2017 року, з травня 2017 року по серпень 2017 року включно, в лютому 2018 року та в листопаді 2019 відповідачами здійснювалась часткова оплата послуг з теплопостачання, при цьому нарахування за квітень серпень 2017 року були відсутні.

У Постанові Верховного Суду від 08 листопада 2020 року у справі № 6-2891цс18 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».

У постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі №6-1457цс16, міститься правовий висновок, відповідно до якого вказано, що якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

В даному випадку перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку, тому право позивача вважається порушеним з моменту порушення споживачем терміну внесення чергової щомісячної оплати.

Суд зауважує що позивач надав достовірні дані внесення часткової сплати коштів відповідачем за послуги з теплопостачання. Відповідач ОСОБА_2 не заперечувала проти дат та розмірів внесення платежів. Квитанції про здійснену оплату з посиланням у них на періоди такої оплати належить надати відповідачем, аби спростувати твердження позивача.

Отже, з грудня 2016 року відповідачами не здійснювалась в повному обсязі оплата за надані послуги з постачання теплової енергії, яка повинна бути сплачена до 20 січня 2017 року, а тому з 21 січня 2017 року позивач мав можливість реалізувати своє право щодо стягнення заборгованості в примусовому порядку через суд.

Як встановлено судом, позовна заява надійшла до суду 22 грудня 2021 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів за період з 01 грудня 2016 року по 31 жовтня 2018 року включно.

Крім того, згідно з пунктами 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято 11 березня 2020 року постанову «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» за №211, якою установлено із 12 березня до 03 квітня 2020 року на усій території України карантин. У подальшому Кабінет Міністрів України неодноразово його продовжував.

Як видно з матеріалів справи, позовна заява подана до суду 22 грудня 2021 року, перебіг позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості, нарахованої починаючи з грудня 2016 року закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом. Тому заборгованість підлягає стягненню в повному обсязі.

Разом з тим встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою виникнення боргу з 09 вересня 2020 року (а.с.17), доказів про право власності останньої на квартиру АДРЕСА_2 , суду не надано, тому з останньої слід стягнути солідарно заборгованість по оплаті за надані послуги з теплопостачання за період з 09.09.2020 року по 31.10.2021 року. У зв`язку з вищевикладеним, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності щодо позовних вимог до вказаного відповідача за заявою її представника.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 , тому він повинен нести відповідальність за зобов`язаннями по сплаті комунальних платежів саме з 16.07.2018.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, встановлено, що позивач свої обов`язки з надання послуг з централізованого опалення/ постачання теплової енергії виконував, доводи позивача щодо наявності заборгованості нічим не спростовуються, факт наявності заборгованості не спростований відповідачем, суд вважає доведеним факт утворення заборгованості за отримані комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , яка підлягає стягненню за період з 01 грудня 2016 року по 15 липня 2018 року у розмірі 2315,34 грн. з відповідача ОСОБА_3 ; за період з 16 липня 2018 року по 08 вересня 2020 року у розмірі 5502,19 грн солідарно з відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_1 ; за період з 09 вересня 2020 року по 31 жовтня 2021 рокуу розмірі 4966,67 грн з усіх відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як видно із матеріалів справи, позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідачів на свою користь інфляційних втрат та 3% річних та надав відповідні розрахунки.

Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України та погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних втрат, які також підлягають стягненню солідарно з відповідачів відповідно до встановлених судом періодів виникнення у кожного із відповідачів зобов`язань, а саме з відповідача ОСОБА_3 інфляційні втрати в розмірі 637,82 грн, 3% річних в розмірі 275,65 грн, солідарно з відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 830,11 грн, 3% річних в розмірі 348,00 грн, солідарно з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 і ОСОБА_2 інфляційні втрати в розмірі 271,44 грн, 3% річних в розмірі 99,22 грн.

Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, з урахуванням приписів частини першої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають стягненню з відповідачів пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 253, 256, 261, 267, 509, 525, 526, 625 ч.2, ЦК України, ст. 67 ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за надані комунальні послуги з централізованого опалення, яка виникла за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 грудня 2016 року по 15 липня 2018 року у розмірі 2315,34 грн; інфляційні втрати у розмірі 637,82 грн та 3% річних у розмірі 275,65 грн, а всього 3228 (три тисячі двісті двадцять вісім) грн 81 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за надані комунальні послуги з централізованого опалення, яка виникла за адресою: АДРЕСА_1 за період з 16 липня 2018 року по 08 вересня 2020 року у розмірі 5502,19 грн; інфляційні втрати у розмірі 830,11 грн та 3% річних у розмірі 348,00 грн, а всього 6680 (шість тисяч шістсот вісімдесят) грн 30 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за надані комунальні послуги з централізованого опалення, яка виникла за адресою: АДРЕСА_1 за період з 09 вересня 2020 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 4 966,67 грн; інфляційні втрати у розмірі 271,44 грн та 3% річних у розмірі 99,22 грн, а всього 5 337 (п`ять тисяч триста тридцять сім) грн 33 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір у розмірі 1242 (одна тисяча двісті сорок дві) грн 92 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір у розмірі 762 (сімсот шістдесят дві) грн 19 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір у розмірі 264 (двісті шістдесят чотири) грн 89 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», , юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Дата складання повного тексту судового рішення 17 січня 2024 року

Суддя В.В. Мазуренко