ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/322/24 Справа № 204/5037/23 Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2023 року в цивільній справі номер 204/5037/23 за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська звернулось Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідачка звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 16 квітня 2011 року. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов договору відповідачка зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала. Станом на 21 березня 2023 року заборгованість відповідачки за кредитним договором перед банком становить 91672,96 грн, та складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 74990,94 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом 16682,02 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг в сумі 91672,96 грн та судові витрати у справі.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2023 року у задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено повністю.

Із вказаним рішенням не погодився позивач АТ КБ «ПриватБанк», подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2023 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачку.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві.

Видача картки та встановлення кредитного ліміту підтверджується довідками банку, що містяться в матеріалах справи.

Також, відповідачка у відзиві на позов не заперечувала факт укладення договору, отримання картки та користування кредитними коштами, єдине з чим вона не була згодна, це із розміром боргу та фактом ознайомлення із відсотковою ставкою. Таким чином, не можна говорити про недоведеність факту укладення договору та видачі кредитних коштів, якщо позичальник не заперечує дані факти.

Відповідачка користувалась кредитними коштами починаючи з 31.03.2013 року, то цілком логічно, що за весь час користування кредитними коштами сума внесених коштів може бути більшою за розмір кредитного ліміту 75000,00 грн та перевищувати розмір боргу по кредиту станом на 21.03.2023 року.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, що відповідачка вже внесла на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором суму коштів у розмірі, що значно перевищує вказану заборгованість за кредитним договором є помилковим та ґрунтується на припущеннях.

Заборгованість за тілом кредиту підтверджується випискою про рух коштів по картці відповідача, яка знаходиться в матеріалах справи.

Позивач просив заборгованість за тілом кредиту, а не простроченим тілом, як це помилково зазначив суд першої інстанції.

Відповідачка не скористалась своїм процесуальним правом та не навела контррозрахунку, не заявила клопотання про проведення судової економічної експертизи, не надала жодного доказу на спростування боргу по кредиту, натомість заборгованість за тілом кредиту підтверджується випискою про рух коштів по картці відповідачки та розрахунком заборгованості, які знаходяться в матеріалах справи.

Від відповідачки ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Додана до позову Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від б/н від 16.04.2011 року взагалі не містить посилання на виникнення будь-яких кредитних правовідносини, зокрема, бажання відповідача отримати саме кредитну картку, відомості про отримання відповідачем кредитної картки, розміру встановлення кредитного ліміту, розміру процентів за користування кредитом та строку кредитування, інших умов кредитного договору (паспорту споживчого кредиту), які відповідно до Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року за №168 (нормативний акт, що діяв на момент підписання Заяви від 16.04.2011 року) має бути зазначені обов`язково. Крім того, розмір процентної ставки є суттєвою умовою кредитного договору в силу ст. 1054 ЦК України. Таким чином позивачем не надано доказів, які підтверджують укладання між сторонами саме кредитного договору.

Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна Gold» та мовою оригінала «Извлечение из Условий и правил предоставления банковских услуг», які не містять підпису позичальника, не є належним доказом досягнення згоди між сторонами щодо розміру процентної ставки та порядку її зміни.

Як убачається із змісту розрахунку заборгованості (доданого до позову) за період з 30.03.2013 року по 01.06.2022 року позивач утримав за рахунок коштів відповідачки проценти за користування кредитом у сумі 104640,60 грн. Оскільки, між сторонами не було досягнуто згоди, у встановленій законом формі, щодо розміру процентів за користування кредитом, а відтак є таким, що не ґрунтується на умовах договору та закону, утримання позивачем з відповідача процентів у сумі 104640,60 грн за період з 30.03.2013 року. по 01.06.2022 року, а тому зазначена сума має бути спрямована на погашення заборгованості за кредитом, яка, за розрахунком позивача складає 74990,94 грн, отже у відповідачки відсутня перед позивачем заборгованість за кредитом, а тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачки основної суми кредиту в розмірі 74990,94 грн задоволенню не підлягають.

З тих самих підстав не підлягає задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідачки процентів за користування кредитом у сумі 16682,02 грн.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано позивачем, АТ КБ «ПриватБанк» збільшив суму заборгованості за кредитом на суму нарахованих процентів за користування кредитом. З огляду на вищевикладене, висновки суду першої інстанції про недоведеність позивачем наявності заборгованості відповідачки в сумі 91672,96 грн відповідають матеріалам справи, нормам матеріального права та практиці Верховного Суду.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 16 квітня 2011 року відповідачкою ОСОБА_1 була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» (а.с. 27-27зв).

До матеріалів справи долучено витяг з умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» (а.с. 29-63).

Доданим до позову витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» визначено Умови та порядок користування карткою «Універсальна» та «Універсальна GOLD». Також в ній визначено порядок нарахування процентів та штрафних санкцій (а.с. 28-28зв).

До матеріалів справи долучено довідку про зміну умов кредитування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 та довідку про надані кредитні картки (а.с. 25, 26).

З розрахунків заборгованості за договором б/н від 16 квітня 2011 року вбачається, що станом на 21 березня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 складає 91672,96 грн, з яких: 74990,94 грн заборгованість за тілом кредиту, 16682,02 грн заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 7-24зв).

На підтвердження суми заборгованості надано виписку за договором б/н укладеним з відповідачкою за період з 30.03.2013 року по 24.03.2023 року (а.с. 64-98зв).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Такий висновок, суду є правильним, з яким погоджується й апеляційний суд.

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 Закону «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання

боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 16 квітня 2016 року відповідачкою ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку».

У підписаній відповідачкою анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» дійсно зазначено, що відповідачка згодна із тим, що ця анкета-заява разом пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг і тарифами становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась із таким договором надання банківських послуг.

Разом з тим, за змістом наведених судом вище норм цивільного законодавства договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, і саме ці умови і правила, а також тарифи мав на увазі позичальник, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

До матеріалів справи долучено витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ «ПриватБанк».

Доданим до позову витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» визначено Умови та порядок користування карткою «Універсальна» та «Універсальна GOLD». Також в ній визначено порядок нарахування процентів та штрафних санкцій.

На підтвердження суми заборгованості надано виписку за договором б/н, укладеним з відповідачкою за період з 30.03.2013 року по 24.03.2023 року.

З розрахунків заборгованості за договором б/н від 16 квітня 2011 року вбачається, що станом на 21 березня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 складає 91672,96 грн, з яких: 74990,94 грн заборгованість за тілом кредиту, 16682,02 грн заборгованість за простроченими відсотками

Перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, встановлено, що відповідно до змісту цього розрахунку (стовпчик 4 таблиці) позивачем до тіла кредиту зараховано (погашено за рахунок тіла кредиту) частину нарахованих відповідачці процентів за користування кредитом в загальному розмірі 102309,30 гривень.

Проте, у анкеті-заяві позичальника від 16 квітня 2011 року процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена, так само як можливість погашення заборгованості за процентами за рахунок наданого тіла кредиту. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг відповідач, а також частина зарахованих до тіла процентів за користування кредитом), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, послався на Витяг з Тарифів обслуговування карт «Універсальна» та Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась із ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування а також можливості погашення заборгованості за процентами за рахунок наданого тіла кредиту.

Оскільки ж частина нарахованих позивачем відповідачці процентів була погашена за рахунок збільшення тіла кредиту, тобто без фактичного отримання такого тіла кредиту відповідачкою, а сума погашених таким чином процентів становить 102309,30 грн згідно з даними розрахунку самого позивача, що перевищує розмір заявленої в позові до стягнення заборгованості за тілом кредиту (74990,94 гривень), суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що відповідачкою погашено в повному обсязі фактично отримане тіло кредиту, а заявлена позивачем до стягнення означена сума тіла кредиту є нічим іншим як нарахованими і погашеними за рахунок тіла кредиту процентами за його користування, правомірність нарахування яких, як встановлено судом вище, не підтверджена матеріалами справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати позивача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: