КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/1444/24 Головуючий у суді І інстанції Кордюкова Ж.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 03 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03 квітня 2024 року позовну заяву передано за підсудністю на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що дана цивільна справа не відноситься до підсудності Голосіївського районного суду м. Києва, тому позовна заява відповідно до вимог частини першої статті 27 ЦПК України підлягає передачі до іншого суду, до територіальної юрисдикції якого належить її розгляд, а саме до Шевченківського районного суду м. Києва за зареєстрованим місцем проживання відповідачки.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач в особі представника - адвоката Старовойтової Д.А. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позов було пред`явлено до належного суду за його зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 , на підставі частини третьої статті 28 ЦПК України, якою передбачена підсудність справ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, за зареєстрованим місцем проживання позивача або за місцем заподіяння шкоди (альтернативна підсудність), на що суд першої інстанції належної уваги не звернув.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка в особі представника - адвоката Кулигіна А.Є. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржувану ухвалу залишитибез змін, посилаючись на дотримання судом першої інстанції норм процесуального права при визначенні підсудності цієї справи, адже у позовній заяві відсутні будь-які посилання позивача на вимоги частини третьої статті 28 ЦПК України і ту обставину, що моральну шкоду завдано саме внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також заперечень відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Згідно із частиною першою статі 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Частиною першою статті 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (пункт 1 частини першої статті 31 ЦПК України).

Судом встановлено, що 29 грудня 2023 року ОСОБА_1 пред`явив в суді позов до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконним, на його думку, вивезенням ОСОБА_2 їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України.

Позивач значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачка згідно отриманої судом у порядку частини восьмої статті 187 ЦПК України інформації - за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд першої інстанції, передаючи справу за підсудністю на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва, керувався правилами загальної підсудності, які визначені у частині першій статті 27 ЦПК України, та вважав, що позовна заява мала бути пред`явлена в суд за зареєстрованим місцем проживання відповідачки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Підсудність цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції, визначається статтями 26-30 ЦПК України.

За загальним правилом частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

За цим правилом територіальної підсудності суд є наближеним до місця знаходження відповідача. Правило підсудності за місцем знаходження відповідача стосовно доступності правосуддя є зручним саме для нього, а не для особи, яка звертається до суду за захистом.

У той же час законодавець у статті 28 ЦПК України визначив підсудність справ за вибором позивача (альтернативна підсудність).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21 підкреслив, що суть підсудності за вибором позивача, або альтернативної підсудності, полягає у тому, що за визначеними критеріями цивільних справ позивачу надається можливість обрати з кількох передбачених у законі судів той суд, до якого він пред`являтиме свої позовні вимоги. Законодавець установлює вичерпний перелік позовів, на які поширюються правила цього виду підсудності, а також передбачає конкретні суди, до яких можна з такими вимогами звернутися.

Тобто законодавець передбачив юридичну можливість для особи, яка звертається до суду із позовом, перелік яких визначений у статті 28 ЦПК України, обрати на власний розсуд, якими правилами територіальної підсудності керуватись при зверненні до суду за захистом своїх прав. У процесуальному законодавстві запроваджено для такої категорії справ правило альтернативної підсудності, що надає право саме позивачу обирати уповноважений суд з-поміж тих, що визначені або загальними правилами підсудності цивільних справ, або спеціальним правилом альтернативної підсудності.

Отже, усі справи, які надходять до суду, в першу чергу перевіряються судом на дотримання правил територіальної підсудності виходячи з предмета і підстав позову.

Якщо позов поданий до відповідача, який не має зареєстрованого місця проживання на території, яку обслуговує суд, у позові має бути зазначено, що він поданий за правилами альтернативної підсудності і конкретно зазначити саме з якої підстави, передбаченої статтею 28 ЦПК України.

Як зазначав Верховний Суд у постанові від 17 листопада 2022 року у справі № 691/914/19 (провадження № 61-20176св21), у позовній заяві позивач має обґрунтувати підстави для застосування правил альтернативної підсудності.

Проте обґрунтування підсудності даного спору Голосіївському районному суду м. Києва у позовній заяві ОСОБА_1 відсутнє.

Таким чином, у суду першої інстанції не було підстав керуватися правилами альтернативної підсудності під час вирішення питання щодо прийняття зазначеного позову до розгляду.

Посилання позивача на те, що суд першої інстанції самостійно мав визначити, що позов поданий за правилами альтернативної підсудності, а саме частини третьої статі 28 ЦПК України є помилковими.

Відповідно до частини третьої статті 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Отже, для застосування альтернативної підсудності крім зазначення про це в позові, позовна заява також має містити відповідну правову підставу, а саме обґрунтування, що шкода заподіяна саме внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення (стаття 1177 ЦК України).

Лише в поєднанні обґрунтування позову з обставинами заподіяння відповідачем шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення і зазначення в позові про обрання позивачем альтернативної підсудності у суду є підстави відкривати провадження у справі.

Однак, позовна заява ОСОБА_1 не містила в собі підстав для відшкодування шкоди внаслідок вчинення відповідачкою кримінального правопорушення, як і не містила посилання на частину третю статті 28 ЦПК України, а тому суд першої інстанції правомірно виходив з того, що вона подана з порушенням правил загальної територіальної підсудності і направив справу на розгляд до суду за місцем реєстрації відповідачки.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування альтернативної підсудності, тому мають застосовуватися правила статті 27 ЦПК України, тобто пред`явлені позовні вимоги мають розглядатись судом за місцем реєстрації відповідачки, а саме Шевченківським районним судом м. Києва.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 03 квітня 2024 року у справі № 752/1444/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній