Провадження № 2-о/522/403/24
УХВАЛА

12 серпня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чорнухи Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання - Байчури А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту перебування на утриманні дітей, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду міста Одеси надійшли матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні дітей, у якій заявник просить встановити факт перебування на утриманні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох дітей віком до 18 років, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали справи передані на розгляд судді Чорнусі Ю.В.

Заява ОСОБА_1 обґрунтована тим, що заявник з 15.05.2024 перебуває у шлюбі із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Родина ОСОБА_1 складається з його дружини та її дітей від попередніх шлюбів. Заявник опікується дітьми, дбає про їх фізичне здоров`я, забезпечує їх кишеньковими коштами, необхідними медикаментами, лікарськими засобами тощо. Вважає, що фактично утримує дітей та виконує обов`язки батька.

Обґрунтовує необхідність встановлення факту перебування дітей на його утриманні тим, що у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та заборону виїзду за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, обмежено право заявника на свободу пересування, він позбавлений можливості виїхати за кордон та вивезти свою родину за межі території України. Посилається на абзац 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, якою передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2024 року відкрито провадження у справі, залучений до участі у справі ІНФОРМАЦІЯ_1 в якості заінтересованої особи, судове засідання призначене на 15.08.2024 року.

У судове засідання 15.08.2024 заявник не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Заінтересована особа ОСОБА_2 з`явилась, проти задоволення заяви не заперечувала. Заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`явився. У зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення останнього про дату і час судового засідання, розгляд справи відкладено на 12.09.2024.

12.09.2024 учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату і місце розгляду справи повідомлені належним чином. ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи без його участі, ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 про причини неявки суду не повідомили. Підстави для відкладення розгляду справи судом не встановлені. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Повно і всебічно з`ясувавши обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, наявні у справі, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Положення ст. 293 ЦПК України передбачають, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Крім того, положеннями вищезазначеної статті визначається певна категорія справ, що підлягають розгляду за правилами окремого провадження.

Приписами п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено перелік справ, що підлягають розгляду судом в порядку окремого провадження, серед яких є така категорія справ, як встановлення факту, що має юридичне значення.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначений перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядаються судом.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про

встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; -встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішення спору про право (постанова Верховного Суду від 22.09.2021 № 591/5199/20, провадження № 61-19527св20).

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанову ВеликоїПалати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17).

Як зазначив у заяві про встановлення факту ОСОБА_1 , необхідність встановлення факту перебування дітей на його утриманні викликана тим, що у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та забороною виїзду за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, він позбавлений можливості виїхати за кордон та вивезти свою родину за межі території України. При цьому посилається на абзац 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, якою передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року (справа № 362/643/21) зазначено, що військова служба є різновидом публічної, тому спори з проводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців, належать до юрисдикції адміністративних судів.

Перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, визначений ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку».

Згідно ч. 8-9 ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.

Процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення визначається Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 р.

Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).

Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду звертав увагу на те, що справи щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються в порядку окремого провадження за правилами ЦПК України. Розгляд справ окремого провадження має свої особливості, які не властиві та не притаманні адміністративному судочинству.

Заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, не пов`язана із захистом особистих немайнових чи майнових цивільних прав, а фактично викликана бажанням заявника вирішити спір публічно-правового характеру щодо можливості перетину державного кордону під час дії воєнного стану.

За час перебування справи у провадженні суду заявник не повідомив суду обставин, які б свідчили про необхідність захисту саме цивільного права заявника, не надав доказів того, що від встановлення факту перебування дітей на утриманні заявника залежить виникнення, зміна або припинення його особистих чи майнових цивільних прав і що встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням публічного-правого спору щодо виконання військового обов`язку та перетину державного кордону під час дії воєнного стану.

Із заяви ОСОБА_1 вбачається, що звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник фактично намагається вирішити на майбутнє спір публічно-правового характеру, який може виникнути у зв`язку із доведенням заявником наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та щодо перетину кордону в умовах воєнного стану.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26.10.2023 у справі № 201/5972/22 звернув увагу на те, що справи щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються в порядку окремого провадження за правилами ЦПК України. Розгляд справ окремого провадження має свої особливості, які не властиві та не притаманні адміністративному судочинству.

За таких обставин, заява ОСОБА_1 не може бути розглянута в окремому чи позовному провадженні за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У постанові від 21.11.2018 у справі №757/43355/16-ц Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини другоїстатті 122 ЦПК Україниу редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження; пункт 1 частини першоїстатті 186 ЦПК Україниу редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), «заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першоїстатті 109 КАС Україниу редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження), «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першоїстатті 170 КАС Україниу редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами цивільного чи адміністративного судочинства, відповідно, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 37), від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 36), від 18 вересня 2019 року у справі № 638/17850/17 (пункт 5.30), від 8 листопада 2019 року у справі № 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 30), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункт 30), від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (пункт 45)).

Верховний Суд у постанові від 06 липня 2022 року в справі № 203/3236/19 зазначив, що поняття «спір, який непідлягає розглядув порядкуцивільного судочинства» слід тлумачитив більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосуєтьсятих спорів, які не підлягають розглядув порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18».

Оскільки заява про встановлення факту, подана ОСОБА_1 не пов`язана із реалізацією чи захистом цивільного особистого немайнового або майнового права заявника, а фактично пов`язана із можливим виникненням у майбутньому публічно-правового спору щодо виконання військового обов`язку та перетину кордону в умовах воєнного стану, заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження у цивільному судочинстві. З таких обставин, провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років підлягає закриттю.

Суд роз`яснює, що у разі виникнення публічно-правового спору, він підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 255, 260, 261, 294, 315, 316, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту перебування на утриманні дітей.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Юлія ЧОРНУХА