КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 728/3274/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 вересня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області, ухвалене у складі судді Яковлєвої Л.В. в м. Бориспіль 06 травня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2023 року позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 27956,66 грн. та судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 28 липня 2019 року ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 00-380372. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора, надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.п. 7.10 та п. 8 кредитного договору. Відповідно до п.п. 1.1 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті на умовах, передбачених кредитним договором. Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені кредитним договором. Відповідно до п.п. 2.2 кредитного договору кошти надаються в безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку на карту позичальника, емітовану банком України. Номер картки відповідач особисто зазначає в кредитному договорі та міститься в п.п. 2.2 кредитного договору. Відповідно до п.п. 7.2 кредитного договору позичальник підтверджує, що йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, вказана в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ознайомлений з Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Качай гроші», повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, повний текст яких розміщений на сайті https://kachay.com.ua. Ці правила є публічною офертою в розумінні ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

22 грудня 2022 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 22122022/2, згідно з умовами якого ТОВ «Качай гроші» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Качай гроші» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 22122022/2 від 22 грудня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 27956,66 грн., з яких: 9775 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 3431,10 грн. - заборгованість за звичайними відсотками; 14750,56 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Всупереч умов кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунок позивача, ні на рахунок первісного кредитора.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 22 грудня 2022 року, позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2024 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за кредитним договором № 22122022/2022 в розмірі 27956,66 грн., покладено на відповідача судові витрати в розмірі 2684 грн.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити. Апеляційну скаргу просила розглянути у її відсутності.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що матеріалами справи підтверджується, що вона не отримувала кредитні кошти, але суд першої інстанції навіть не з`ясовував, яким саме чином гроші видавалися, якщо суд так вважає. Суду не надано жодних письмових доказів про перерахування коштів на рахунок відповідача ОСОБА_1 . Наданий позивачем розрахунок заборгованості, на який посилається суд як на доказ, не є борговим документом та належним доказом, що доводить отримання кредиту. Таким документом відповідно до ч. 1 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 25 вересня 2018 року, може бути банківський документ з підписом відповідача, якого не надано. Розрахунок заборгованості не є доказом наявності чи відсутності договірних зобов`язань між сторонами, оскільки він є доповненням до позову з зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру, має інформаційний характер, а також не відповідає вимогам, яким має відповідати доказ здійснення фінансово-господарської операції. Крім того, з наданого розрахунку не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум, ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу складення даних розрахунків справа не містить.

Наводила визначення касових документів та їх обов`язкові реквізити, викладені в ч. 1 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 25 вересня 2018 року, вказувала, що розрахунок заборгованості не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не може підтверджувати існування тих чи інших операцій.

Наводила зміст ст. 1047 ЦК України щодо підтвердження укладення договору позики, вказувала, що керуючись аналогією права, факт отримання кредиту може доводитися розпискою позичальника або іншим документом, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, але ніяк не розрахунком за підписом самого позикодавця. Проте суд в рішенні послався саме на цей доказ як на головний в підтвердження нібито отримання кредиту, його розміру, пені, процентів тощо, що є порушенням норм матеріального права.

Крім нього, позивачем не надано доказів на підтвердження факту укладення договору позики та як наслідок, виникнення відповідних зобов`язань за договором, оскільки не надано будь-яких доказів надіслання документів електронним шляхом чи іншого листування, не надано доказів передання відповідачу грошових коштів, не доведено, що відповідач отримала та використовувала одноразовий ідентифікатор, реєструвалася в інформаційно-телекомунікаційній системі. Щодо кредитного договору № 00-380372 від 28 липня 2019 року, то на ньому відсутні будь-які власноручні чи електронні підписи відповідача. Також в цьому договорі зазначено, що кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Однак відсутні будь-які докази, що підтверджують реєстрацію відповідачем банківської картки та власне переказ на його рахунок коштів. З урахуванням вищевикладеного як розрахунок заборгованості, так і кредитний договір не є належними та допустимими доказами в справі.

Звертала увагу, що за договором факторингу від 22 грудня 2022 року, укладеним ТОВ «ФК «ЄАПБ» з ТОВ «Качай гроші», фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт - відступити факторові право грошової вимоги до боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою, процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. До вказаного договору факторингу додається шість додатків, але позивач не долучив їх до матеріалів справи. Таким чином, договір факторингу не містить даних про заміну кредитора у зобов`язанні, де боржником є ОСОБА_1 , оригінали реєстрів боржників не надані, є лише незрозумілі витяги, які не мають юридичної сили. Вважала договір факторингу неналежним та недопустимим доказом.

Крім цього, на аркуші 14 справи знаходиться акт прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу, у вказаному акті в п. 1 взагалі відсутня загальна сума заборгованості, в договорі приховано частину його змісту, а саме відсутній один чи два аркуші між сторінками 12 та 13.

Також в матеріалах справи відсутнє повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором та будь-яке підтвердження про направлення відповідачу таких повідомлень, що вказує на неправомірність права вимоги коштів з відповідача.

Наводила зміст ст. 42 Конституції України, ч. 4 ст. 18, п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року, рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року в справі № 1-12/2013.

Від позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, судові засідання проводити без участі ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Пояснював, що 28 липня 2019 року ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, копія якого додавалась до позову. Підписавши договір, позичальник посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від неї всю передбачену законом інформацію перед укладенням договору. Вказував, що за змісту договору та додатків до нього вбачається, що жодної з умов, які законом визнаються несправедливими, до договору внесено не було.

Зауважував, що інформація про ідентифікацію, реєстрацію та про відправлення/надходження на номер мобільного телефону одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору та додатків до нього знаходиться безпосередньо у ІТС первісного кредитора, доступ до цієї інформації має первісний кредитор та позичальник, як власник особистого кабінету, в той час як ТОВ «ФК «ЄАПБ» не має доступу до такої інформації, адже її передача не передбачена умовами договору факторингу.

Зазначив, що ним доведено факт укладення відповідачем кредитного договору в електронній формі та підписання договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Щодо перерахування коштів позичальнику та розрахунку заборгованості, пояснював, що кредитні кошти надавались клієнту в безготівковій формі на банківську картку НОМЕР_1 , вказану клієнтом. З метою надання вичерпної інформації по справі позивачем було ініційовано запит до ТОВ «Качай гроші» щодо надання детальних розрахунків заборгованості та доказів, які підтверджують надання коштів відповідачу за укладеним кредитним договором. На вказаний запит отримано додаткові докази вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, тому позивач просить поновити строк для подання доказів та долучити їх до матеріалів справи. Перерахування коштів на платіжну картку ОСОБА_1 за укладеним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, які здійснюють операції у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються.

Також умовами угоди з банками-екваєрами, від яких фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій, в зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим.

Звертав увагу, що апелянт як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування кредитних коштів по кредитному договору, але не скористався цим правом. Крім того, учасник справи може подати до суду власний розрахунок заборгованості.

Щодо нарахування суми заборгованості, вказував, що нарахування відсотків здійснювалось у відповідності до умов договору та додатків до нього, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим первісним кредитором. Позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача. Всі нарахування за порушення кредитних зобов`язань здійснювались виключно первісним кредитором.

Зауважував, що з розрахунку заборгованості ТОВ «Качай гроші» вбачається, що позичальник здійснила часткову сплату грошових коштів на рахунок первісного кредитора, що свідчить про визнання нею боргу.

Щодо відступлення права вимоги, зазначив, що 22 грудня 2022 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 22122022/2, у відповідності до умов якого ТОВ «Качай гроші» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі відповідно до вказаного реєстру позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 27956,66 грн.

З метою всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи позивач вважав за необхідне долучити до матеріалів справи копію договору факторингу № 22122022/2 від 22 грудня 2022 року, копію акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу, витяг з реєстру боржників, копію платіжної інструкції.

Щодо повідомлення боржника про відступлення права вимоги, вказував, що таке повідомлення здійснювалось первісним кредитором, і у законодавстві України не передбачено обов`язку правонаступника кредитора мати підтвердження направлення боржнику повідомлення про відступлення права вимоги. Дані листи ніяким чином не змінюють умов кредитних договорів, а носять лише інформаційний характер.

Звертав увагу, що суд першої інстанції при розгляді справи в повній мірі дотримався усіх норм закону, сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, здійсненню особами, які беруть участь у справі, в реалізації їх прав, вжив всіх необхідних заходів щодо забезпечення реалізації принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог чи заперечень, прав на захист, гарантованих Конституцією України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

В матеріалах справи наявна копія кредитного договору № 00-380372 від 28 липня 2019 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 (а. с. 6 - 8).

Виходячи з умов кредитного договору № 00-380372 від 28 липня 2019 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» та ОСОБА_1 , такий підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора.

Відповідно до п.п. 1.1 кредитного договору, кредитор надає позичальнику кредит у національній валюті на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Відповідно до п.п. 1.2 кредитного договору, сума кредиту складає 9775 грн.

Згідно п. п. 1.3 кредитного договору, строк дії кредиту: 30 днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 27 серпня 2019 року або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту у порядку, передбаченому п.п.1.3.1-1.3.3 цього договору. Графік платежів - без врахування передбачених цим договором пролонгацій строку дії кредиту, у розрізі сум та порядку погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, визначений додатком №1 до цього договору. При цьому, у випадку здійснення пролонгацій строку дії кредиту, відповідно до пп.1.3.1 - 1.3.2 договору, новий графік платежів з урахуванням відповідної пролонгації розміщується кредитодавцем в особистому кабінеті на письмову вимогу позичальника.

Тип процентної ставки - фіксована, 1,17 % в день (421 % річних) (пункт 1.4 Договору).

Відповідно до п.п. 2.1 кредитного договору, кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитором зі свого поточного рахунку в сумі 9775 грн на карту позичальника № НОМЕР_1 , емітовану банком України. Сума кредиту перераховується кредитором протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору.

Відповідно до п.п. 7.10 кредитного договору, цей договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі сторони кредитодавця, в особистий кабінет позичальника для ознайомлення та підписання. Договір набирає чинності з моменту його підписання аналогом власноручного підпису кредитодавця, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється позичальнику на номер телефону, повідомлений останнім у заяві на отримання кредиту. Введення позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання підписом в електронному форматі цього договору вважається направленням кредитодавцю повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. Договір діє до повного виконання грошових зобов`язань за договором, крім випадків припинення його дії за згодою сторін, відповідно до договору чи закону. У будь-якому разі щодо непогашеної позичальником заборгованості договір діє до повного погашення заборгованості.

В додатку №1 до договору від 28 липня 2019 року зазначено графік, з вказівкою на підписаня електронним підписом ОСОБА_1 (а. с. 8).

Також 28 липня 2019 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту електронним підписом, відтвореним шляхом використання споживачем свого логіна та пароля, встановлених при створенні споживачем особистого кабінету (а. с. 9 - 10).

22 грудня 2022 року між ТОВ «Качай гроші» (клієнт) та ТОВ «ФК ЄАПБ» (фактор) укладено договір факторингу № 22122022/2, витяг з якого наявний в матеріалах справи, відповідно до п. 2.1 якого в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Згідно п. 12 договору, до нього додаються наступні додатки, що складають його невід`ємну частину: додаток № 1 - форма реєстру боржників, додаток № 2 - зразок (форма) акту прийому-передачі реєстру боржників, додаток № 3 - зразок (форма) реєстру прийнятих платежів, додаток № 4 - зразок (форма) акту приймання-передачі документації, додаток № 5 - зразок (форма) реєстру боржників в електронному вигляді, додаток № 6 - зразок (форма) акту прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників у електронному вигляді (а. с. 11 - 13).

На а. с. 14 знаходиться копія Акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 22122022/2 від 22 грудня 2022 року, підписаного ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», частина інформації в якому прихована за допомогою технічних засобів, а саме загальна сума заборгованості боржників.

У непідписаному та не завіреному печатками обох сторін витязі з реєстру боржників до договору факторингу № 22122022/2 від 22 грудня 2022 року зазначено як таке, що відступається, право вимоги до ОСОБА_1 за договором 00-380372, заборгованість за основною сумою боргу 9775 грн., заборгованість за звичайними відсотками 3431,10 грн., за простроченими відсотками 14750,56 грн., всього 27956,66 грн. (а. с. 15).

Відповідно до складеного позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 00-380372 від 28 липня 2019 року за період з 22 грудня 2022 року по 30 вересня 2023 року, заборгованість відповідача становить 27956,66 грн., з яких сума заборгованості за основною сумою боргу 9775 грн., а борг по відсоткам - 18181,66 грн. (а. с. 16).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надано новий доказ, а саме отриману від ТОВ «Качай гроші» додаткову інформацію щодо ПІБ, РНОКПП та номера договору позичальників, яким були перераховані кошти через компанію ТОВ «Бестпей», детальний розрахунок заборгованості, складений ТОВ «Качай гроші», копію повного договору факторингу з додатками № 22122022/2 від 22 грудня 2022 року, повний текст акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 22122022/2 від 22 грудня 2022 року, підписаного ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», копію реєстру боржників (додаток № 1 до договору факторингу).

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 127 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з викладеного, оскільки розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції, суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства, та оскільки позивачем не надано докази неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, за наведених обставин та згідно вимог ст. 367 ЦПК України апеляційний суд не вбачає підстав для прийняття нових доказів та надання їм оцінки.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 27956,66 грн., суд першої інстанції виходив з того, що 28 липня 2019 року ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір на суму 9775 грн. строком на 30 днів під 421 % річних, в подальшому право вимоги було відступлене на користь позивача, відповідач, в свою чергу, неналежним чином виконує зобов`язання, в зв`язку з чим має заборгованість за кредитним договором з повернення тіла кредиту та відсотків, яка підлягає стягненню.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У позовній заяві ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вказувало на те, що кредитний договір був укладений первісним кредитором з ОСОБА_1 з використанням підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 7.10, 8 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.

З матеріалів справи вбачається і судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно був укладений кредитний договір з ТОВ «Качай гроші», умовами якого передбачалося надання кредитних коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено підписання договору відповідачем, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Для підписання кредитного договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

Таким чином, вказаний договір підписано електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

В преамбулі договору зазначено особисті дані ОСОБА_1 - реквізити паспортного документу, адреса місця реєстрації, РНОКПП. Доказів на спростування відповідності анкетних даних ОСОБА_1 в зазначеному договорі матеріали справи не містять.

Доказів про те, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, ідентифікаційний номер) були використані ТОВ «Качай гроші» для укладення кредитного договору від її імені, ОСОБА_1 до суду не надано. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не зверталася, як і не оскаржувала правомірність (дійсність) укладеного договору.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», суд першої інстанції виходив із того, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що станом на 30 вересня 2023 року за відповідачем ОСОБА_1 рахується заборгованість у розмірі 27956,66 грн., з яких 9775,00 грн. - сума заборгованості по основному боргу; 3431,10 грн. - сума заборгованості за звичайними відсотками; 14750,56 грн. - сума заборгованості за простроченими відсотками. Правильність розрахунку не викликає у суду сумнівів. Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованої заборгованості, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Судом першої інстанції не враховано, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Судом першої інстанції не враховано, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договорами не містить даних про суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також процентну ставку обрахунку заборгованості. Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір.

З урахуванням того, що наданий позивачем розрахунок суми боргу за кредитним договором не є зведеними документами, які не були погоджені з відповідачем і не підтверджені первинними обліковими бухгалтерськими документами, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за вказаним договором кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунку.

Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач у позові і який досліджувався судом першої інстанції, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретних розмірів заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Доводи позивача у відзиві на апеляційну скаргу, що перерахування коштів на платіжну картку позичальника за укладеним електронним договором було здійснено безпосередньо операторам онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який здійснює перекази коштів у безготівковій формі, тому видаткові касові ордери на суму переказу не складаються, а виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим, а також що позивач не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів за укладеними договорами, не спростовують відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин та відхиляються апеляційним судом.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу, що позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача, а всі нарахування за порушення кредитних зобов`язань здійснювались виключно первісним позикодавцем, не підтверджують самого факту отримання відповідачем кредитних коштів, на які могла бути нарахована заборгованість та штрафні санкції, та відхиляються апеляційним судом як неспроможні.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 512, 514, 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Вважаючи, що право вимоги до відповідача належить позивачу, суд першої інстанції не звернув уваги, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів переуступки прав вимоги, а, відтак, і права вимоги позивача до відповідача.

Зазначені обставини помилково вважав встановленими суд першої інстанції.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, наданим ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 та не звернуто увагу, що позивач в якості доказів надав лише окремі аркуші договору факторингу № 22122022/2 від 22 грудня 2022 року, укладеного ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Качай гроші».

Копії окремих аркушів договорів факторингу не є належним чином засвідченими копіями документів та не є засвідченими витягами з них, тому суд першої інстанції не мав приймати їх як належний, допустимий та достовірний доказ у розумінні ст. 77 - 79 ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою, що витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 22122022/2 від 22 грудня 2022 року не підписано та не завірено печатками другої сторони. Фактично доданий витяг є документом, що надрукований позивачем та підписаний його керівником, що не є ідентичним копії оригінального документа.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу, що відомості щодо інших боржників були приховані позивачем за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних, вказані обставини не спростовують та відхиляються апеляційним судом.

Зазначені аргументи викладені відповідачем у процесуальних заявах, які надавалися до суду першої інстанції, проте суд, всупереч п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, мотивовану оцінку кожного аргументу не надав, а необґрунтовано зазначив, що будь-яких заперечень щодо правильності нарахованої заборгованості, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що жодних належних та допустимих доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові, щодо отримання відповідачем кредитних коштів, наявності заборгованості та її розміру, а також переходу прав вимоги до відповідача, матеріали справи не містять, а відтак позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено судом першої інстанції безпідставно, оскільки є недоведеним та необґрунтованим.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат, та оскільки відповідачем за подання апеляційної скарги було сплачено судовий збір в розмірі 4026 грн., вказані судові витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2024 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» в позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» (м. Київ вул. Симона Петлюри 30 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 4026 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.