ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7785/24 Справа № 185/9884/23 Суддя у 1-й інстанції - Врона А. О. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів - Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря - Ніколиної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», та просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 180 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що позивач з 17 лютого 1992 року по 14 липня 2010 року позивач працював в виробничому структурних підрозділах ПАТ «ДТЄК Павлоградвугілля» шахта «Павлоградська», шахті «Тернівська», на провідних посадах з повним робочим днем у шахті. Місце роботи шахта «Благодатна» та шахта «Героїв Космосу». Його звільнення було пов`язане з тим, що позивач більше не міг виконувати свої трудові обов`язки за станом здоров`я та був звільнений з роботи по ст.40 п.2 КЗпП України. Внаслідок роботи у відповідача понад 18 (вісімнадцять) років позивач отримав захворювання: дифузний пневмосклероз легень, деформуючий артроз та остеоартроз ліктьових та колінних суглобів, двобічний плечолопатковий періартрозу, пильовий лронхіт, емфізема легень, пневмофіброз, двобічна сенсорна приглуховатість. Комісією встановлено, що захворювання є професійним з 19 травня 2011 року первинно, та повторно 17 липня 2023 року. Встановлено третю групу інвалідності з 01.07.2023 року. - безстроково. В зв`язку з професійними захворюваннями згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії позивачу було встановлено 60 (шістдесят ) відсотків втрати працездатності. Фактично позивач є інвалідом третьої групи з обмеженням здійснювати повноцінно будь-які роботи. Група інвалідності встановлена повторно з 01 липня 2023 року., безстроково. Вина Відповідача та факт порушень охорони праці та інше, визначення винних осіб - викладено зафіксовано в акті розслідування хронічного професійного захворювання від 26 травня 2011 року. Переживання з приводу того, що позивач став інвалідом та з нових обставин життя до яких він змушений пристосовуватись, а саме: день розпочинається з того, що йому дуже важко звестися на ноги, біль в суглобах обмежує його рух, та не тільки рук і ніг, а тіла в цілому. Має порушення ходи, кульгає, важко підійматися сходами. В зв`язку із хворобою легень, позивачу важко дихати та не вистачає повітря, в осінь та зиму він часто хворіє. Постійний біль в суглобах, запалення, набряки суглобів унеможливлює здійснення будь якої роботи та змушує його вживати постійно ліки. Під час, коли до позивача звертаються, він не дочуває, що ставить його в незручне становище, та примушує перепитувати вдруге, або прохати говорити гучніше. З причини наявності захворюванні верхніх кінцівок, відсутня можливість вільно користуватися мілкими приборами та інструментами. Важко тримати та користуватися телефоном та іншою технікою. Обмеження рухів в шийному та п/крижовому відділах хребта з віддачею в праву ногу, відчуття затерпання, судоми в литкових м`язах та кистях рук, біль та терпкість в кистях. Зазначені дії взагалі, сковують мене. Порушилося звичне для мене коло спілкування. Мені необхідно докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Стан здоров`я погіршувався з часом та я вимушений звертатися до лікарів. Внаслідок втрати професійної працездатності позивачу нанесена моральна шкода, оскільки він втратив професійну працездатність, став інвалідом, не має можливості конкурувати на ринку праці, виконувати навіть не значну за навантаженням домашню роботу. Вказані обставини, обумовлюють необхідність пристосовуватися та організувати своє повсякденне життя по новому й свідчать про заподіяну моральну шкоду.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди спричиненої пошкодженням здоров`я задоволені частково.

Стягнено з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 120 000 грн без відрахуванням утримання податку та обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнено з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь держави судовий збір у розмірі 1200 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір моральної шкоди до 60 000 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів, розстрочивши виконання рішення на чотири місяці рівними частинами з граничною щомісячною виплатою в останній робочий день місяця.

Апеляційна скарга мотивована тим, що склад правопорушення у діях відповідача відсутній. Спричинення позивачу моральної шкоди у стягнутому судом розмір нічим об`єктивно не підтверджено. За весь час роботи на підприємстві від позивача не надходило жодних скарг, щодо умов праці. Звертав увагу на ряд справ де стягнуті значно менші суми.

Позивач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та підприємством, правонаступником прав та обов`язків якого є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», з 17.02.1992 року по 21.05.1992 рік, з 26.05.1994 року по 15.05.1995 рік, з 08.06.1995 року по 13.11.2005 року, 17.11.2005 року прийнятий гірничим майстром підземним з повним робочим днем в шахті по переводу з філіалу ВАТ «ПВ «Шахти «Павлоградська», 14.07.2010 року був звільнений за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я.

Згідно повідомлення ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 20 травня 2011 року №474, повідомлено ВСП ш. «Тернівська «ВАТ «Павлоградвугілля» про професійне захворювання ОСОБА_1 .

Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 27.08.2012 року, протокол №27/1115, позивачу було встановлено професійні захворювання: Хронічний бронхіт ІІ ст. в фазі затихаючого загострення. Дифузний пневмосклероз, ЛН І ст. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість зі значною ступінню пониження слуху (ІV ст.). Остеартроз колінних І-ІІ ст. та ліктьових суглобів І-ІІ ст., двобічний плечолопатковий періартроз.

Згідно з п.12 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26 травня 2011 р. загальний стаж роботи ОСОБА_1 за професією гірничий майстер підземний з повним робочим днем в шахті понад 15 років у цеху в умовах впливу шкідливих факторів.

Згідно з п.16 Акту, професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процес.

Згідно п.17 Акту, причиною виникнення професійного захворювання: пил, важка праця, несприятливий мікроклімат: Важка фізична праця: разове навантаження становить 8кг на відстань до 4км, динамічне навантаження 32000 кг/м, робоча поза вимушена коліно-ліктьова впродовж 60% змінного часу клас 3.2. Шум: еквівалентний рівень 91дБ при ГДР 80дБ, умови праці шкідливі, клас 3.2 Несприятливий мікроклімат: по відносній вологості, діяв протягом всієї зміни, умови праці шкідливі, клас 3.1.

Згідно з випискою з акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 071932 від 24.06.2011 року виданої МСЕК, ОСОБА_1 первинно встановлено третю групу інвалідності з 10.06.2011 року у зв`язку з професійним захворюванням 19.05.2011 року на підставі акту №697 МСЕК№5.

Згідно з випискою з акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 593399 від 26.09.2012 року виданої МСЕК, ОСОБА_1 повторно встановлено третю групу інвалідності, з 01.07.2012 року.

Згідно з випискою з акта огляду МСЕК серії АВ № 0157241 від 10.06.2013 року виданої МСЕК, ОСОБА_1 повторно встановлено третю групу інвалідності, до 01.07.2015.

Згідно з випискою з акта огляду МСЕК серії 10 ААГ № 017922 від 15.07.2015 року виданої МСЕК, ОСОБА_1 повторно встановлено третю групу інвалідності, до 01.07.2017.

Згідно з випискою з акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 651634 від 26.06.2017 року виданої МСЕК, ОСОБА_1 повторно встановлено третю групу інвалідності, до 01.07.2020.

Згідно з випискою з акта про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 058620 від 14.07.2020 року виданої МСЕК, ОСОБА_1 повторно встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності - 60% з них 35 % - ДФЛ, 20% - ХОЗЛ, 5% - туговухість з 01.07.2020 до 01.07.2023.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 141542 від 17.07.2023 року виданої МСЕК, ОСОБА_1 повторно встановлено третю групу інвалідності, з 01.07.2023, безстроково.

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 141542 від 17.07.2023 року виданої МСЕК, ОСОБА_1 повторно встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності - 60% з них 35 % - ДФЛ, 20% - ХОЗЛ, 5% - туговухість з 01.07.2023 до безстроково.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції з урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності, необхідність постійного лікування та реабілітації, наявність вимушених змін у житті позивача у зв`язку з погіршенням здоров`я, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 120 000 грн, що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

З аналізу змісту ст.1167 ЦК України вбачається, що підставами відповідальності за завдану моральну шкоду є наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина останнього.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У відповідності до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При вирішенні дійсного спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди внаслідок професійного захворювання підлягають доказуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При цьому, чинне законодавство встановлює, що наявність зв`язку між погіршенням стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу підтверджується висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі №212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано належні та допустимі докази втрати ним професійної працездатності у загальному розмірі 60% та встановлення 3 групи інвалідності безстроково.

Суд першої інстанції, на підставі медичних документів, правильно визначив, що позивачу була заподіяна моральна шкода,через ушкодження здоров`я у зв`язку з отриманням професійного захворювання, його страждання носять постійний характер, а його здоров`я зазнало незворотні зміни, він втратив працездатність, та вимушений постійно проходити медичні обстеження, лікувальні процедури, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в пункті 13 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, §62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При визначені розміру компенсації позивачу моральної шкоди, завданої ушкодженням його здоров`я, в результаті отримання ним професійного захворювання, пов`язаного з багаторічними шкідливими умовами праці, судом врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд в повній мірі врахував роз`яснення п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд врахував характер отриманих професійних захворювань, тривалий стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 60%, третю групу інвалідності, стан здоров`я , тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, суд встановив наявність порушення права позивача на безпечні та здорові умови праці, що призвело до виникнення професійного захворювання, отримання позивачем виробничої травми та обмеження працездатності, та доводи апеляційної скарги відповідача в частині наявності підстав для зменшення моральної шкоди відхиляються.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що вони в повному обсязі виконували обов`язки, щодо забезпечення належних умов праці, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки саме негативні показники важких умов праці та мікроклімату спричинили виникнення хронічних захворювань у позивача.

Відсутність прямого причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Прохальна частина апеляційної скарги про розстрочення виконання судового рішення на чотири місяці рівними частинами з граничною щомісячною виплатою в останній робочий день місяця, не може бути прийнята до уваги.

Колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що чинне законодавство визначає, що питання про відстрочку або розстрочку виконання може вирішуватися судом у порядку ст. 267 ЦПК України (судом, який ухвалив рішення) або після відкриття виконавчого провадження. Відповідно до статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: