КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №644/6774/21
Провадження № 2/552/68/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.09.2024 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Шаповал Т.В.,

при секретарі Біжко Т.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в інтересах малолітньої ОСОБА_4 про визнання розірвання шлюбу фіктивним та визнання права власності на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 22.07.2021 року звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 в інтересах малолітньої ОСОБА_4 про визнання розірвання шлюбу фіктивним та визнання права власності на майно.

Вказувала, що вона 18 листопада 1994 року уклала шлюб із ОСОБА_5 .. Її чоловік, ОСОБА_5 , в наслідок тяжкої хвороби, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .Після смерті ОСОБА_5 у неї постало питання щодо спадкування майна, з тих підстав, що у 2017 році, вона з чоловіком фіктивно розірвали шлюб. Вона вважає себе спадкоємицею, як дружина. Крім того, спадкоємицею за правом представлення є малолітня ОСОБА_4 , яка є онукою померлого.

Посилалась на те, що з 18.11.1994 року вони з чоловіком проживали разом та вели спільний побут. Спільних дітей від шлюбу вони не мали. 21.09.2017 року вони з чоловіком фіктивно розірвали шлюб, але продовжували жити однією сім`єю, як чоловік та дружина та вели спільне господарство. Шлюб вони розірвали фіктивно з тих підстав, що її чоловік мав бізнес авто перевезень у Донецькій області, але у зв`язку із певними подіями в країні він був змушений припинити його, що призвело до великих збитків. Її чоловік вирішив отримати кредит для розвитку нового бізнесу, мова йшла про досить значну суму і вона йому запропонувала розірвати шлюб за для можливості збереження спільно нажитого майна, в разі труднощів щодо повернення коштів. Крім того, вона у 2016 році отримала субсидію на квартиру. У 2017 році в наслідок змін щодо надання субсидій її субсидія не підлягала продовженню, а розірвання шлюбу надало їй можливість на продовження отримання субсидії. Вказувала, що у зв`язку із тим, що вони розірвали шлюб фіктивно і жодна людина, в тому числі, їх друзі родини навіть не знали про це. Вони з чоловіком мали намір знову одружитись у дату їхнього першого весілля 18 листопада, але життєві події складалися так, що вони відклали реєстрацію шлюбу.Посилалась на те, що ОСОБА_5 внаслідок приватизації отримав свідоцтво про право власності на житло від 01.06.1995 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Вона разом із сином ОСОБА_6 внаслідок приватизації отримала свідоцтво про право власності на житло від 15.05.2000 року, АДРЕСА_2 . При цьому вона була зареєстрована у своїй квартирі, а ОСОБА_5 був зареєстрований у своїй квартирі. Після реєстрації шлюбу з 1994 року вона з ОСОБА_5 почали проживали разом у квартирі,яка була зареєстрована за нею і жили там вдвох і на момент його смерті. Вказувала, що підтвердженням фіктивності розірвання шлюбу та їхнього спільного проживання є квитанції про сплату комунальних послуг по двом квартирам. Також у квартирі, де вони проживали з чоловіком, вони вирішили здійснити ремонт у 2017 році, кошти на ремонт частково вони мали від роботи чоловіка, а більшу частину вона позичила за договором позики. У видаткових накладних від 09.08.2017 року, від 07.11.2017 року, від 29.01.2018 року, щодо придбання будівельних матеріалів зазначено прізвище одержувача ОСОБА_5 , а адресу доставки АДРЕСА_2 , тобто адресу квартири в якій вони проживали.

Посилалась на те, що однією з підстав не укладення шлюбу за три роки доки вони були фіктивно розлучені була підстава наявності захворювань чоловіка, по деяким проводились операції та довгий період одужування.

Вказувала, що під час заповнення анкетних даних хворий ОСОБА_5 у відомостях щодо близьких родичів зазначив лише ОСОБА_1 , як дружину та зазначив її номер телефону. Після смерті свого чоловіка вона єдина займалась всіма питаннями щодо його поховання.

Посилалась на те, що з часом вона звернулась до нотаріуса для реєстрації спадкової справи. На момент смерті за ОСОБА_5 було зареєстроване право власності на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , автомобіль Volkswagen Jetta, седан, 2012 року. Квартира була набута у власність ОСОБА_5 у 1995 році, коли вони перебували у шлюбі, але шляхом приватизації, вважає, що має право на частини квартири. Автомобіль був придбаний під час шлюбу у 2019 році, вважає його спільною сумісною власністю, як подружжя, а тому вона має право на частини автомобіля.

Просила суд визнати фіктивним розірвання шлюбу між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке було зареєстроване відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області 21.09.2017 року, актовий запис №109.

Визнати автомобіль Volkswagen Jetta, седан,2012 року, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , спільним сумісним майном подружжя, яке набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за час перебування у зареєстрованому шлюбі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на частини автомобіля Volkswagen Jetta, седан,2012 року, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частини квартири АДРЕСА_4 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.07.2021 року відкрито провадження у даній справі.

20.08.2021 року до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву. Вказувала, що твердження позивача, що розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 21.09.2017 року є фіктивним не відповідає дійсності. Позивачем не повідомлено суд про наявність будь якого спільно нажитого майна за період шлюбу, тобто з 1994 року по 2017 роки. Також відсутні будь які підтвердження про намагання ОСОБА_5 отримати кредит. Підприємницьку діяльність у вигляді надання послуг таксі ОСОБА_5 припинив 02.09.2015 року.

Посилалась на те, що із заявою про визнання розірвання шлюбу фіктивним ОСОБА_1 звернулась майже через 3,5 роки після відповідної події, тобто лише після смерті ОСОБА_5 .. Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_1 припинили шлюбні відносини і кожен проживав за власним зареєстрованим місцем проживання. Час від часу вони зустрічались, але спільного господарства не вели. Відповідно до наданих роздруківок фотографій, то вони дійсно за запрошенням спільних друзів час від часу опинялись у спільній компанії, але це не свідчить про продовження шлюбних відносин. Стосовно не укладення шлюбу через хворобу ОСОБА_5 , то саме через хворобу він і не бажав одружуватися знову.

Вказувала, що позовна заява про визнання автомобіля спільним сумісним майном подружжя є похідним від першої позовної вимоги про визнання розірвання шлюбу фіктивним і не підлягає задоволенню. Позовні вимоги про визнання права власності на майно взагалі необґрунтовані будь якими матеріальними підставами передбаченими діючим ЦК України. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Розпорядженням Голови Верховного суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова змінено на Київський районний суд м. Полтава.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 28.03.2023 №268/0/15-23, суддя ОСОБА_7 припинила здійснювати правосуддя в Київському районному суді м. Полтави, у зв`язку із достроковим закінченням відрядження.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2023 року справу прийнято до провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2023 року закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про дату та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського райвиконкому м. Харкова 18 листопада 1994 року між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровано шлюб./ т.1 а.с.17/

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 01.06.1995 року, реєстровий №7-95-49615, ОСОБА_5 належить квартира, яка знаходить за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира приватизована згідно з Законом України « Про приватизацію державного житлового фонду». /т.1 а.с.36/

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 15.05.2000 року, квартира за адресою: АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_6 ../т.1 а.с.38/

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль Volkswagen Jetta, седан,2012 року, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , належить ОСОБА_5 ..

Також судом встановлено, що 21 вересня 2017 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано. /т.1 а.с.18/

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер./т.1 а.с.19/

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Відповідно до статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Відповідно до статті 106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя. Орган державної реєстрації актів цивільного стану складає актовий запис про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання такої заяви, якщо вона не була відкликана. Шлюб розривається незалежно від наявності між подружжям майнового спору.

Згідно зі статтею 108 Сімейного кодексу України за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім`єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. На підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу та свідоцтво про розірвання шлюбу анулюються органом державної реєстрації актів цивільного стану.

У постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року в справі № 461/6692/16-ц (провадження № 61-46020св18) зроблено висновок, що «розірвання шлюбу може бути визнане фіктивним за таких умов: розірвання шлюбу повинно бути здійснене відповідно до положень статті 106 СК України, тобто органом державної реєстрації актів цивільного стану; жінка та чоловік після розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім`єю; на момент розірвання шлюбу вони не мали на меті припинення шлюбних відносин. При цьому для визнання розірвання шлюбу фіктивним є необхідною наявність не лише факту спільного проживання, а і фактів, які підтверджують існування в обох з подружжя внутрішньої волі до підтримання подальших шлюбних відносин та її виявлення у вигляді активних дій. Такими активними діями є: 1) дії, спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин (наприклад, репродуктивної функції); 2) подальше активне ведення спільного господарства, подальша спільна праця, спрямована на забезпечення фінансової стабільності союзу чоловіка та жінки та збільшення їх спільного капіталу. […] Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, правильно застосувавши наведені вище положення СК України, суд дійшов правильного висновку про те, що позивач не довела наявності умов, за яких розірвання шлюбу можливо визнати фіктивним, зокрема, позивач не довела, що дії колишнього подружжя після розірвання шлюбу були спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин та не надала доказів, що колишнє подружжя не мало наміру припиняти шлюбні відносини. При цьому суд правильно врахував, що жоден із колишнього подружжя не порушував питання про фіктивність розірвання шлюбу».

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частини перша, п`ята, шоста, сьома статті 81 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1 та 2 частини першої статті 264 ЦПК України).

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

ОСОБА_1 не надала суду доказів щодо наявності умов, за яких розірвання шлюбу можливо визнати фіктивним, зокрема, що дії колишнього подружжя після розірвання шлюбу були спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин, ведення ними спільного господарства та спільної праці.

Крім того, після реєстрації розірвання шлюбу жоден із подружжя не оспорював чинність розірвання шлюбу, а питання щодо фіктивності його розірвання постало лише після смерті ОСОБА_5 що, як вбачається з матеріалів справи, крім іншого, стосується також і питання спадкування після його смерті.

Доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не мали наміру припинити шлюбні відносини, позивачем суду не надано.

Проживання ОСОБА_5 після розірвання шлюбу разом з ОСОБА_1 саме по собі не свідчить про підтримання між ними шлюбних відносин після розірвання шлюбу.

У поданій до суду позовній заяві позивач мотивувала фіктивність розірвання шлюбу, тим що вони розірвали шлюб за для можливості збереження майна, в разі труднощів щодо повернення коштів, крім того, необхідністю оформлення субсидії, однак для визнання розірвання шлюбу фіктивним подружжя саме в момент розірвання шлюбу не повинне мати на меті припинення шлюбних відносин.

Аналогічні правові висновки вкладені в постанові Верховного Суду від 30 травня 2023 року у справі № 711/3329/21.

На підтвердження факту фіктивності розірвання шлюбу позивач надала до суду: договір про надання ритуальних послуг від 19.04.2021 року, копії закордонних паспортів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; виписку з медичної карти стаціонарного хворого №3950; виписку з медичної картки стаціонарного хворого №6302; виписку із медичної картки стаціонарного хворого №1426, видаткові накладні; квитанції про оплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ; повідомлення про призначення субсидії за адресою: АДРЕСА_2 , фотокартки зі спільних відпочинків, копія карти виїзду швидкої медичної допомоги №1178 від 07.04.2021 року; відповідь комунального некомерційного підприємства «Містка клінічна багатопрофільна лікарня №25» ХМР, де зазначено, що у відомостях про близьких родичів зазначено текст: тел.., Вікторія, дружина»;відповідь комунального некомерційного підприємства «Містка клінічна лікарня №7»ХМР, із якої вбачається, що відповідно до даних медичних карток стаціонарного хворого ОСОБА_5 з числа родичів зазначена дружина ОСОБА_1 ..

Однак, суд критично ставиться до зазначених вище доказів як таких, що підтверджують фіктивне розірвання шлюбу.

Окрім того, як вбачається із матеріалів цивільної справи ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_5 були зареєстровані за різними адресами.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 зазначали, що позивач та ОСОБА_5 спільно проживали, одночасно пояснивши, що вони не були обізнані про те, що позивач та ОСОБА_5 розірвали шлюб.

Однак, показання свідків щодо проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю після розірвання шлюбу не є достатніми доказами на підтвердження фіктивності розірвання шлюбу.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належним та допустимими доказами факт фіктивного розірвання між позивачкою та ОСОБА_5 шлюбу та існування між подружжям після 21.09.2017 відносин притаманних виключно подружжю, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Позовні вимоги у частині визнання права власності на майно задоволенню не підлягають, адже є похідними від вимоги про визнання розірвання шлюбу фіктивним.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в інтересах малолітньої ОСОБА_4 про визнання розірвання шлюбу фіктивним та визнання права власності на майно відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_4 ;

відповідач ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 , ідентифікаційний код не встановлено.

Повний текст рішення виготовлено 19.09.2024 року.

Суддя Т.В.Шаповал