Справа № 161/1855/24 Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В.
Провадження № 22-ц/802/810/24 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Ганжа М. І.,

з участю представника відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 23 січня 2023 року між ним і ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів на суму 246 000 грн зі строком повернення до 23 квітня 2023 року.

Для забезпечення виконання зобов`язання за цим договором 23 січня 2023 року між ними також було укладено нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу марки «Mitsubishi ASX», 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якому вартість предмета застави визначено у розмірі 246 000 грн.

На його неодноразові звернення з приводу повернення коштів за договором позики відповідачка ухилялася від виконання своїх зобов`язань, у зв`язку із чим він 26.10.2023 направив відповідну претензію з вимогою протягом 30 днів повернути кошти, яку відповідачка не виконала.

Ураховуючи наведене, з метою захисту своїх прав та інтересів, просив звернути стягнення на заставлене майно за договором застави транспортного засобу від 23 січня 2023 року в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 23 січня 2023 року у сукупному розмірі 246 000 грн, а також стягнути із відповідачки судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2024 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_3 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні представник відповідачки апеляційну скаргу заперечив і просить залишити її без задоволення.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, позивачем надіслано заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності його представника.

Заслухавши представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України)

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

У договорі застави визначаються суть, розмір і строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, тa (або) посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору (ч. 1 ст. 584 ЦКУ).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 23 січня 2023 року між сторонами було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 246 000 грн зі строком повернення до 23 квітня 2023 року (а.с.8-9).

Умови щодо встановлення відсотків за користування позикою у договорі відсутні.

Для забезпечення виконання зобов`язання за цим договором 23 січня 2023 року між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу марки «Mitsubishi ASX», 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якому вартість предмета застави визначено у розмірі 246 000 грн (а.с.10-11).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову є звернення стягнення на заставлене майно в рахунок погашення заборгованості за договором позики у сукупному розмірі 246 000 грн (а.с.2-4).

Судом першої інстанції встановлено, що за договором позики позивачу повернуто 213 280 грн шляхом перерахування коштів на зазначені ним рахунки.

Зазначена обставина позивачем не спростована, а фактично визнана при запереченні у задоволенні заявленого відповідачкою клопотання про витребування інформації про рух коштів на цих рахунках.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції відхиляє посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що йому на ці рахунки перераховано відповідачкою кошти лише у розмірі 190 300 грн.

Також судом встановлено, що під час розгляду справи відповідачка перерахувала позивачу решту коштів у розмірі 32 720 грн, але вони були їй повернуті у зв`язку із закриттям рахунку.

Такі дії відповідачки свідчать про її бажання виконати умови договору позики у повному обсязі.

Знаючи про це, позивач не вказав відповідачці діючий номер рахунку для виконання зобов`язань по договору позики.

Оскільки позивачем не доведено розміру заборгованості за договором позики на дату звернення з позовом у сумі 246 000 грн; позовних вимог позивач не змінював; повернення позики відповідачкою залежить від зазначення саме позивачем рахунків, на які мають бути перераховані кошти, але останній таких рахунків для повернення залишку боргу не надає, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову про звернення стягнення на предмет застави.

Помилкове посилання суду першої інстанції на те, що позивачка повернула позику у повному обсязі не впливає на правильність оскаржуваного рішення суду.

Посилання в апеляційній скарзі, що відповідачка перераховувала кошти не як повернення позики, а як щомісячну безповоротну фінансову допомогу відхиляються апеляційним судом, оскільки зазначена обставина не зазначалася у самій позовній заяві, а також не підтверджена жодними належними, допустимими і достовірними доказами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що згідно договору позики кошти мали повертатися у місті Луцьку відхиляються апеляційним судом, оскільки позивач не надав доказів про те, що він встановлював певні дати, години і конкретну адресу для повернення відповідачкою коштів у місті Луцьку.

Крім того, грошові кошти не відносяться до того майна, яке має бути передано у конкретному місті, чи місці, або ж наявна заборона на їх перерахування з будь-якої місцевості у світі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді