"22" січня 2024 р. Справа № 363/4128/23
УХВАЛА

Іменем України

22 січня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого - судді Свєтушкіної Д.А., при секретарі судових засідань Крикун Ю.М., за участі представника позивача адвоката Мельнікової І.Г., представника відповідача адвоката Мельника Я.Я., представника третьої особи Грищенко К.А., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Вишгород в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім"ї Вишгородської районної державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо, встановлення способу участі батька у вихованні дітей,-

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області від представника позивача адвоката Вітра В.М. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім"ї Вишгородської районної державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо, встановлення способу участі батька у вихованні дітей.

Ухвалою судді від 25 вересня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

З ініціативи суду в судовому засіданні 22.01.2024 року на обговорення поставлено питання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні питання про закриття провадження у справі залишив на розсуд суду. Зазначив, що дійсно відповідач разом з дітьми з 2022 року проживають в Сполученому Королівстві Великобританії та Північної Ірландії в м. Глазго, користуються тимчасовим захистом, мають посвідки на тимчасове проживання, діти ходять в школу. Окрім того, в провадженні суду інозменої держави, на території якої перебувають сторони та їх діти, знаходиться справа про визначення способу участі батька у вихованні дітей.

В підготовчому судовому засіданні представник позивача питання про закриття провадження у справі залишила на розсуд суду. Підтвердила, що сторони та їх спільні діти проживають в Сполученому Королівстві Великобританії та Північної Ірландії в м. Глазго.

Представник третьої особи в судовому засіданні, щодо вирішення клопотання про закриття провадження у справі, поклалась на розсуд суду.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з вимогами: визначити ОСОБА_1 способи та порядок участі у спілкуванні та вихованні дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за наступним графіком: кожної суботи та неділі місяця з 10:00 год. до 19:00 год. з можливістю відвідування дітьми місця проживання батька, інших місць за бажанням дітей, без присутності матері, з повідомленням ОСОБА_2 про місце перебування дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 під час реалізації батьком права на контакт з дітьми. З метою оздоровлення дітей батько має право щороку спільно відпочивати з дітьми, з урахуванням стану здоров`я дітей, без присутності матері: друга половина червня - 15 днів, друга половина липня - 15 днів, перша половина серпня - 15 днів з 10:00 год. першого дня вказаного періоду до 20:00 год.,останнього дня вказаного періоду, без присутності матері, з повідомленням ОСОБА_2 про місцеперебування дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 під час реалізації батьком права на контакт з дітьми; другу половину осінніх, зимових та весняних шкільних канікул з 10:00 год. першого дня вказаного періоду до 20:00 год. останнього дня вказаного періоду, без присутності матері, з повідомленням ОСОБА_2 про місце перебування дітей: з повідомленням ОСОБА_2 про місцеперебування дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 під час реалізації батьком права на контакт з дітьми; у дні народження дітей у парні роки (2024,2026,2028 і т.п.) з 10:00 год. до 20:00 год., з можливістю відвідування дітьми місця проживання батька, інших місць за бажанням дітей, без присутності матері, з повідомленням ОСОБА_2 про місце перебування дітей: з повідомленням ОСОБА_2 про місцеперебування дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 під час реалізації батьком права на контакт з дітьми; у дні народження батька , а саме: 14 лютого кожного року з 10:00 год. до 20:00 год. у вихідний день, якщо день народження припадає на будній день, то з 17:00 год. по 20:00 год. Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з дітьми: дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечували учасники справи, позивач та відповідач разом з дітьми ще до звернення до суду з цим позовом виїхали до Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії, де проживають по сьогоднішній день, мають посвідки на тимчасове проживання, діти ходять до школи.

Згідно зі статтею 497 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надано Верховною Радою України.

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог статей 2, 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» та нормами відповідних міжнародних договорів.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону).

У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» зазначено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Згідно зі статтею 66 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини.

Частиною 1 статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

У статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено підстави визначення підсудності справ судам України та зазначено, що суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

При цьому статтею 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено випадки виключної підсудності справ з іноземним елементом судам України.

Законом України «Про приєднання України до Конвеції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей» від 14.09.2006 ратифіковано Конвенцію про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей, вчиненої 19 жовтня 1996 року в м. Гаазі (надалі Конвенція). Конвенція набула чинності 01.02.2008 року, дану Конвенцію також ратифіковано Великобританією.

Конвенцією визначено її цілі, якими є: визначити державу, органи якої мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини; визначити, яке право застосовується такими органами при здійсненні їхньої юрисдикції; визначити право, що забезпечується до батьківської відповідальності; забезпечити визнання та виконання таких заходів в усіх Договірних Державах; запровадити таке співробітництво між органами Договірних держав, яке може бути необхідним для досягнення цілей цієї Конвенції.

Статтею 3 Конвенції визначено, що заходи, згадані у статті 1, можуть стосуватися, зокрема, права опіки, у тому числі права стосовно піклування про особу дитини та, зокрема, право визначати місце проживання дитини, а також права на спілкування, у тому числі право брати дитину на обмежений період у місце інше, ніж звичайне місце проживання дитини.

У статті 5 Конвенції зазначено, що судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини.

З урахуванням статті 7, у разі зміни звичайного місця проживання дитини на іншу Договірну Державу, юрисдикцію мають органи Держави нового звичайного місця проживання.

Таким чином, Конвенція охоплює питання захисту дітей, батьківської відповідальності, опіки, зокрема, й право на виховання дітей проведення зустрічей з ними.

Отже, за змістом наведених положень Конвенції у даній категорії справ юрисдикція спору слідує за місцем постійного проживання дитини, а тому якщо постійне місце проживання дитини переноситься до іншої договірної держави, орган влади держави нового місця постійного проживання набувають юрисдикції щодо суті спору.

Враховуючи наведені норми Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей, Закону України «Про міжнародне приватне право», статті 497 ЦПК України вимоги позивача про визначення способу участі батька у вихованні дітей та усунення перешкод у спілкуванні батька з дітьми, не підсудні національним судам України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної, суди повинні застосувати пункт 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, згідно з яким суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а не вирішувати справу по суті із одночасним зазначенням про непідсудність національним судам України таких вимог.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28.06.2023 року у справі 372/2558/21.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись статтями ст. ст. 255, 260, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім"ї Вишгородської районної державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо, встановлення способу участі батька у вихованні дітейзакрити.

Повний текст ухвали складено 24 січня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.А.Свєтушкіна