ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/4794/18 Номер провадження 22-ц/814/860/24Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Бутенко С.Б., Дряниця Ю.В.,

секретар Стеценко В.С.,

з участю представника позивача адвоката Мазюка О.М., представника відповідача Ткаченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником - адвокатом Мазюком Олександром Михайловичем,

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 25 вересня 2023 року, постановлене суддею Шаповал Т.В. (повний текст складено 03 жовтня 2023 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі про Державної Казначейської служби України, треті особи: Харківська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Харківській області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратуру і суду,

в с т а н о в и в:

06.09.2018 ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м.Харкова із указаним позовом, у якому просить стягнути з Державної Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на його користь моральну шкоди у розмірі 3 856 660,00 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 278 850,00 грн.; а також зобов`язати правоохоронні органи, які незаконно притягли його до кримінальної відповідальності, надати офіційне вибачення у письмовій формі.

В обґрунтування вимог позову зазначає, що на підставі наказу начальника УСБУ в Харківській області №62-ос від 18.03.2011 займав посаду слідчого СВ УСБУ України в Харківській області у званні старшого лейтенанта юстиції.

19.06.2012 ним прийнято до свого провадження кримінальну справу №2012/807/22, яка була порушена Харківською обласною митницею відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.305 КК України.

У подальшому, з метою припинення його, позивача, законної правоохоронної діяльності, боротьби з корупцією в Харківській області, прокуратурою Харківської області за ініціативною та активною допомогою УБОП ГУМВС України в Харківській області, 22.06.2012 відносно нього була порушена кримінальна справа №18120068 за ч.3 ст.368 КК України та обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд з місця мешкання, 03.07.2012 - відсторонено від посади, а 07.08.2012 - накладено арешт на належне йому майно.

Вироком Октярського районного суду м.Полтави від 28.03.2016, який було залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, він, позивач, був виправданий за недоведеністю його вини у вчиненні злочину. Отже, із 22.06.2012 до 07.06.2018 він знаходився під незаконним кримінальним переслідуванням, а обмеження його прав завдало йому значної моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 3 856 660,00 грн., а також матеріальної шкоди, зумовленої його незаконним відстороненням від посади, унаслідок чого розмір недоотриманої ним заробітної плати склав 278 850,00 грн., заявлених ним до стягнення для відновлення порушеного права, зобов`язавши правоохоронні органи, які незаконно притягли його до кримінальної відповідальності, надати офіційне вибачення у письмовій формі.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 10.09.2018 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

Розпорядженням Верховного Суду від 14.03.2022 №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів та змінено підсудність справ Ленінського районного суду м.Харкова на Київський районний суд м.Полтави.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 23.02.2023 справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 25.09.2023 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратуру і суду - відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позов пред`явлено позивачем до неналежного відповідача, а вимоги про виплату недоотриманої заробітної плати до органів або осіб, якими приймалося рішення про його усунення від посади, не пред`являлися.

Із рішенням районного суду не погодився позивач та в його інтересах представник - адвокат Мазюк О.М. оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що звертався в районний суд із заявою про зміну територіальної підсудності та повернення справи до Ленінського районного суду м.Харкова в порядку ст.28 ЦПК України. Заявлене клопотання повинно було бути вирішено у підготовчому судовому засіданні 25.05.2023 із участю представника позивача в режимі відеоконференції, проведення якого не було забезпечено з технічних причин. Тоді він, представник позивача, звернувся в суд із заявою про розгляд такого клопотання без його участі. При цьому заява стосувалася виключно вирішення заявленого клопотання, а не проведення підготовчого засідання без його участі, але суд першої інстанції наведене не врахував та закрив підготовче провадження.

Цитуючи зміст ст.ст.19, 55, 56 Конституції України, ст.130 КПК України, наголошує, що заявлена до стягнення шкода відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України. Отже, саме Державна казначейська служба України є держателем рахунків коштів Державного бюджету, із яких здійснюється списання коштів, та є належним відповідачем у справі.

Доводить обґрунтованість вимог позову наявними у справі доказами, зокрема, висновком судово-психологічної експертизи №14616 від 30.10.2020, який залишено поза увагою суду першої інстанції, та просить врахувати позицію Верховного Суду у справі №554/5090/16-к від 29.03.2021, за змістом якої судам необхідно виходити з узвичаєного імперативу конституційного походження «усі сумніви - на користь особи, діяння яких кваліфікується».

27.11.2023 ГУ Національної поліції в Харківській області подало до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як законне та обґрунтоване. Наголошує, що ГУ Національної поліції в Харківській області не є правонаступником УБОП ГУМВС України в Харківській області та просить розглядати справу без участі представника Управління.

27.12.2023 до апеляційного суду надійшов відзив Харківської обласної прокуратури на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення. Просить врахувати позицію Великої Палати Верховного Суду у справах: №523/9076/16-ц від 17.04.2018, за змістом якої встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи; №752/17832/14 від 15.12.2020, №242/4741/16-ц від 27.11.2019 - держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Така стала позиція ВП ВС неодноразово підтверджувалася у постановах від 25.03.2020 справа №641/8857/17, від 11.11.2020 №9901/845/18, від 09.12.2020 справа №9901/613/18.

У суді апеляційної інстанції представник позивача адвокат Мазюк О.М. доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, наполягаючи на законності оскаржуваного судового рішення.

На виконання ухвали Полтавського апеляційного суду від 15.01.2024 представник Харківської обласної прокуратури участь свого представника у режимі відеоконференцзв`язку із використанням власних технічних засобів, не забезпечив та за правилами ч.5 ст.212 ЦПК України несе ризик настання наслідків із цим пов`язаних.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції установлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою керівника відділу прокуратури Харківської області від 22 червня 2012 року відкрито кримінальну справу у відношенні ОСОБА_1 по факту отримання службовою особою, яка обіймає відповідальне становище, хабара за виконання в інтересах того, хто дає хабар будь-якої дії з використанням наданого йому службового становища./а.с.36 т.1/

22.06.2012 постановою слідчого обрано ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд./а.с.37 т.1/

Постановами слідчого від 02 липня 2012 року та від 11 серпня 2012 року ОСОБА_1 притягнуто в якості обвинуваченого за ч.3 ст.368 КК України./а.с.43,44 т.1/

Постановою слідчого від 03 липня 2012 року відсторонено ОСОБА_1 від займаної посади слідчого СВ УСБУ в Харківській області./а.с.46 т.1/

Вироком Октябрського районного суду м.Полтави від 28 березня 2016 року (справа №1622/16159/2012), який залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій) ОСОБА_1 виправдано за недоведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ст.368 ч.3 КК України./а.с.20-27, 28-31, 32-35 т.1/

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, районний суд виходив із того, що Державна Казначейська служба України є неналежним відповідачем у справі про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратуру і суду.

Крім того, позивачем вимоги про виплату недоотриманої заробітної плати до органів або осіб, якими приймалося рішення про його усунення від посади, не пред`являлися; а вимоги позову зобов`язати правоохоронні органи, які незаконно притягли його до кримінальної відповідальності, надати офіційне пробачення у письмові формі, заявлені до осіб, чий процесуальний статус у справі - треті особи, а не відповідачі.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди із рішенням суду та переоцінки доказів.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із цим позовом, просив, на підставі положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання та досудового слідства, прокуратури і суду», стягнути з Державної Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на його користь моральну шкоди у розмірі 3 856 660,00 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 278 850,00 грн.; а також зобов`язати правоохоронні органи, які незаконно притягли його до кримінальної відповідальності, надати офіційне пробачення у письмовій формі.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно сталої позиції Великої Палати Верховного Суду, зокрема, сформованої у справі №752/17832/14-ц від 15.12.2020, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною.

Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц).

Таким чином, відповідачем у справі є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тоді як Державна Казначейська служба України у відповідності до статті 25 БК України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.

Із огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратуру і суду, заявлені ним не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, що є підставою для відмови у його задоволенні. Наведене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, від 12.12.2018 у справі №372/51/16-ц.

Разом із цим визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (п.41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц).

Враховуючи, що позивач в суді першої інстанції не заявляв клопотання про заміну первісного відповідача чи залучення співвідповідача, а апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості визначити суб`єктний склад учасників справи (постанова Верховного Суду від 27.10.2021 у справі №465/7405/17), позов задоволенню не підлягає, оскільки заявлений до неналежного відповідача.

Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, оскільки стосуються підставності вимог позову, яка оцінці не підлягає через його пред`явлення до неналежного відповідача, яким має бути Держава Україна в особі органу, діяннями якого завдано шкоду.

Інші доводи апеляційної скарги становлять загальне цитування норм Конституції України та позицію Верховного Суду у справі №554/5090/16-к від 29.03.2021, яка застосуванню не підлягає, оскільки містить висновок у кримінальній справі щодо визначення ознак особи, уповноваженої на виконання функцій держави, проте здійснюючи de lege lata тлумачення, необхідно виходити з узвичаєного імперативу конституційного походження «усі сумніви на користь особи, діяння якої кваліфікуються».

Порушень норм процесуального закону при постановленні оскаржуваного рішення, колегія суддів не вбачає, оскільки перелік підстав, які є обов`язковими для скасування судового рішення, визначений згідно ч.3 ст.376 ЦПК України є вичерпним і наведені позивачем доводи до їх переліку не належать. Натомість, за правилами ч.5 ст.212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву, про що представник позивача був обізнаний. Тоді як, підсудність справи Київському районному суду м.Полтави чітко визначена Розпорядженням Верховного Суду від 14.03.2022 №7/0/9-22 і відновлення роботи Ленінського районного суду м.Харкова викладеного не спростовує, про що суд першої інстанції правильно зазначив в ухвалі від 25.05.2023 за наслідками розгляду клопотання представника позивача.

При цьому апеляційний суд враховує позицію Верховного Суду у справі №185/7362/22 від 15.11.2023, за змістом якої не кожне допущене судом порушення процедури може істотно впливати на права учасників справи та тягнути порушення гарантій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У цій справі підготовче судове засідання закінчено за відсутності представника позивача, який з технічних причин не зміг забезпечити свою участь у режимі ВКЗ, надіславши до суду клопотання про зміну підсудності справи та його розгляд без його участі. Відповідне клопотання судом було розглянуто, а постановлена за його наслідками ухвала є законною та обґрунтованою. Інших клопотань представник позивача до суду не заявляв, а тому його нез`явлення не перешкоджало проведенню підготовчого засідання та не мало наслідком порушення норм процесуального закону.

Інших доводів позивачем не наведено. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником - адвокатом Мазюком Олександром Михайловичем, - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 25 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.01.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді С.Б. Бутенко

Ю.В. Дряниця