Справа № 137/1056/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2024 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Желіховського В.М.

секретаря судового засідання Голоти О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в селищі Літин за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Літинської селищної ради Вінницької області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Літинського районного суду Вінницької області із зазначеним позовом мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 .

Після смерті покійного, ОСОБА_2 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті чоловіка.

При житті, ОСОБА_2 склала заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачу.

Позивач звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини, однак йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Крім того, сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий на ім`я ОСОБА_4 , а в свідоцтві про смерть покійна зазначена як ОСОБА_2 , що також є перешкодою в нотаріальному оформленні.

За таких підстав, змушений звернутися до суду за захистом свої прав і просить встановити факт, що Державний акт серії ВН №160334 від 06.10.2004 року виданий ОСОБА_4 , належить ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Данилюк П.П. в судовому засіданні позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримав повністю та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Літинської селищної ради Вінницької області в судове засідання не з`явився, надали суду листа про розгляд справи без участі представника. Проти позовних вимог не заперечують.

Із показань свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 допитаних в судовому засіданні встановлено, що вони знають покійну ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказали, що у покійної був пай, яким вона користувалась.

Суд вважає, що позов підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.8) ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до копії заповіту (а.с.9) ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось заповідає ОСОБА_1 .

Відповідно до копії Державного акту серії ВН №160334 від 06.10.2004 року (а.с.11) судом встановлено що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 1,6763 кадастровий номер :01:000:0324 на території Осолинської сільської ради Літинського району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Даний факт підтверджується також архівним витягом з Розпорядження голови Літинської районної державної адміністрації за № 112 від 16.04.2004 (а.с.12) ОСОБА_4 зазначена у Списку громадян СВАТ "1 Травня" с. Осолинка, яким передаються у власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) видаються державні акти на право власності на землю, числиться під номером 402.

Відповідно до довідки Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за №164 від 01.05.2024 (а.с.13) ОСОБА_2 , 1929 року народження, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_3 , 1927 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до довідки Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за №141 від 18.04.2024 (а.с.14) ОСОБА_3 , 1927 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . За даною адресою була зареєстрована та проживала дружина ОСОБА_2 , 1929 року народження.

Відповідно до копії технічного паспорту (а.с.16-20) зазначається технічна характеристика житлового будинку з господасрькими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 .

Рішенням №3 виконавчого комітету Трибухівської сільської ради народних депутатів Літинського району Вінницької області твід 16.03.1994 (а.с.21) гр. ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,50 га, яка знаходиться в межах АДРЕСА_1 , додаток "Морзюкова" - 0,03 га.

Відповідно до листа Літинської державної нотаріальної контори Вінницької обалсті за №665/01-16 від 05.07.2024 (а.с.22) ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Довідка Літинської селищої ради Вінницької області за №257 від 25.07.2024 (а.с.36) ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,50 га, з них: 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 ; 0,2500 га для ведення особистого селянського господарства АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.37) внесено відомості про земельну ділянку кадастровий номер :05:002:0428, площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, місце розташування АДРЕСА_1 , вартість якої згідно висновку про вартість земельної ділянки (а.с.40) становить 36621, 00 грн.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.38) внесено відомості про земельну ділянку кадастровий номер :05:002:0427, площею 0,2500 га для ведення особистого селянського господарства, місце розташування АДРЕСА_1 , вартість якої згідно Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.41) становить 6496,00 грн.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, - кожна особа має право на захист свого

Відповідно до ст. 16 ЦК України, - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено підстави, за наявності яких у порядку окремого провадження розглядаються такі справи: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В силу п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Як роз`яснюється у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені у документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або у паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по-батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення у таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться у документі, відповідно до чинного законодавства.

Судом встановлено факт, що Державний акт серії ВН №160334 від 06.10.2004 року виданого ОСОБА_4 , належить ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3.ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ч.1 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналіз змісту норм статті 120 Земельного кодексу України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщенні. Зазначені норми закріпляють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальними правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа яка набула право власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року в справі №6-253цс16. При застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2019 року в справі № 463/1696/15-ц. Тобто, до набувача права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розташованих на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні в силу закону, незалежно від волі попереднього користувача земельної ділянки та органу, уповноваженого розпоряджатися землею (у випадку належності земельної ділянки до земель державної або комунальної власності) переходить право користування земельною ділянкою, на якій розміщенні відповідні об`єкти нерухомості, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін, показання свідків наданих в судовому засіданні, суд вважає, що в зв`язку з відсутністю необхідних документів позивач не може зареєструвати за собою право власності на спадкове майно, а тому з метою захисту майнових прав ОСОБА_1 позов підлягає до задоволення, оскільки він є спадкоємцем і має право на оформлення спадщини.

На підставі ст.ст.315, 328, 1218, 1222, 1225, 1264, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 12, 48, 76,81, 206, 259, 263-268 ЦПК України, Постановою пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовільнити.

Встановити факт, що Державний акт серії ВН №160334 від 06.10.2004 року виданого ОСОБА_4 , належить ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на земельну ділянку площею 1,6763 номер 534 на території Осолинської сільської ради Літинського району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на житловий будинок, загальною площею47,3 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м., літ. «А», сарай літ. «Б», сарай літ. «Б1», сарай літ. «Б2», сарай літ. «В», погріб літ. «П/В», сарай літ. «В1», огорожа 31, які розташовані за адресою по АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на земельну ділянку кадастровий номер :05:002:0428, площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, місце розташування АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на земельну ділянку кадастровий номер :05:002:0427, площею 0,2500 га для ведення особистого селянського господарства, місце розташування АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.