Провадження №: 2/336/1537/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 серпня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої судді Галущенко Ю.А., за участю секретарки судового засідання Олексієнко С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача, адвокат Фельський С.Л. звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки, ОСОБА_4 , після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшла частина домоволодіння АДРЕСА_1 .

Вищезазначене домоволодіння належало дідусеві померлого, ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ще за життя, відповідно до договору дарування від 20 квітня 1991 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_4 27/100 часток вищезазначеного домоволодіння. Крім того, після смерті ОСОБА_5 залишив заповіт, відповідно до якого ОСОБА_4 отримував у спадок будинок за адресою АДРЕСА_2 . 21 грудня 2022 року ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_2 , подали заяви про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білої Т.С. Відповідач, ОСОБА_3 (мати ОСОБА_4 ), від своєї частини спадщини відмовилась на користь позивачів. 12 грудня 2023 року нотаріусом видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 27/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 (тобто на подаровану частину домоволодіння). Кожній по 27/200 частин. 04 січня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву до приватного нотаріуса Білої Т.С., про видачу-свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 ., який зазначено у заповіті ОСОБА_5 з метою оформлення 21/100 частини домоволодіння що залишилось. 04.01.2024 року нотаріусом винесено постанову, про відмову у вчиненні нотаріальних дій, де зазначено, що спадкодавцем ОСОБА_4 прийнято спадщину (за заповітом) після померлого дідуся ОСОБА_5 , але він не оформив своїх спадкових прав. До того ж, заявницею не надано документ за яким можливо було б встановити факт належності (зазначеного у заповіті) житлового будинку АДРЕСА_2 , померлому ОСОБА_5 . З документів вбачається, що ОСОБА_5 , згідно рішення виконавчого комітету Шевченківського районної ради народних депутатів від 17 березня 1983 року отримав право власності на самостійно збудований будинок «Г» на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . У технічному паспорті, а саме експлікація внутрішніх площ житлового будинку літера «Г» зазначена його адреса АДРЕСА_3 . Навіть прописку ОСОБА_5 отримав АДРЕСА_3 . Цей факт підтверджується пропискою самої позивачки, зазначено у паспорті. На штампі зазначено АДРЕСА_3 . Тобто, з врахуванням розміщення на території домоволодіння двох житлових будинків реєстраційна служба, БТІ та інші служби зазначали адресу будинку з використанням літери «А».

Виходячи з цього, ОСОБА_6 , складаючи заповіт зазначив адресою свого будинку, АДРЕСА_3 .

Але, згідно відповіді ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», приватному нотаріусу, зазначено що інвентаризація житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , ніколи не проводилась.

На підставі вищевказаного просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 21/200 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 21/200 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2024 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, наданий відповідачам строк для подання відзиву. Також задоволено клопотання позивача та витребувано від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білої Т.С. копію спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На виконання ухвали від 26.02.2024 від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білої Т.С. надійшла копію спадкової справи №48/2022 після померлого ОСОБА_4 ..

Ухвалою суду від 15.05.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив справу розглянути без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена шляхом направлення кореспонденції за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно зі ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим належним чином; клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності не надходило. Відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно вивчивши обставини справи, враховуючи позицію відповідача про визнання позову, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно до ч.1, ч.3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер чоловік позивачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 16.07.2022 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 2016.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 07.09.2001, актовий запис №907 виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 одружились ІНФОРМАЦІЯ_6 , дружина змінила прізвище після одруження на ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_7 у подружжя народилась донька ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 12.06.2007 виданого Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 707.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої увійшла частина домоволодіння АДРЕСА_1 .

Вищезазначене домоволодіння належало дідусеві померлого, ОСОБА_5 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м.Запоріжжя 19.10.1995, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 виданого Шевченківським ЗАГС 12.03.1976, свідоцтвом про право власності на домоволодіння від 12 липня 1988 року.

Відповідно до договору дарування від 20 квітня 1991 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_4 27/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 .

Для отримання спадщини, спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися у строк визначений законом до нотаріуса з заявою про прийняття спадкового майна за законом.

Відповідачка ОСОБА_3 , спадкоємець за законом, надала заяву до приватного нотаріуса про відмову від прийняття спадщини, яка залишилась після її рідного сина померлого ОСОБА_4 ..

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 12.12.2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями по 1/2 частки на 27/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , оскільки прийняли спадщину після ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_5 залишив заповіт складений 03.02.1990, зареєстрований за №І-517, відповідно до якого ОСОБА_4 отримував у спадок будинок за адресою АДРЕСА_2 .

В грудні 2023 позивач звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білої О.М. для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , що належав дідусеві, ОСОБА_5 .

Однак, постановою нотаріуса від 04.01.2024 № 1/02-31 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 ), після померлого чоловіка - ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав за заповітом, посвідченим 5-ю Запорізькою державною нотаріальною конторою 03 лютого 1990 року за реєстром №1-517, після померлого «19» жовтня 1995 року ОСОБА_5 .

Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони, та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність. Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом та спадкування за заповітом.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом (моментом) відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно з ст. 548 ЦК України ( в ред. 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Відповідно до довідки виданої Шевченківською районною адміністрації 15.10.1996 за №04/31-85 ОСОБА_4 протягом 6 місяців після смерті дідуся ОСОБА_5 здійснював догляд за будинком за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №73750209 від 29.08.2023 за запитом ОСОБА_5 інформація у Спадковому реєстрі відсутня.

Відтак, ОСОБА_4 , вступив в управління та володіння майном та прийняв спадщину за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , до якої увійшла 21/100 частина домоволодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України в 2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. До правовідносин щодо виникнення права власності на спадкове майно у спадкодавців поширюються дії норми ЦК УРСР 1963 року, чинних на час їх виникнення.

Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна».

Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але відсутній оригінал правовстановлюючого документу або в силу об`єктивних причин спадкодавець не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ.

Згідно рішення виконавчого комітету Шевченківського районної ради народних депутатів від 17 березня 1983 року ОСОБА_5 отримав право власності на самостійно збудований будинок Г на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

У технічному паспорті, а саме експлікація внутрішніх площ житлового будинку літера Г зазначена його адреса АДРЕСА_3 .

З врахуванням розміщення на території домоволодіння двох житлових будинків реєстраційна служба, БТІ та інші служби зазначали адресу будинку з використанням літери А.

Виходячи з цього, ОСОБА_5 , складаючи заповіт зазначив адресою свого будинку, АДРЕСА_3 .

Однак, згідно відповіді ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» №4419 від 30.08.2023, зазначено що інвентаризація житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , ніколи не проводилась.

Таким чином, ОСОБА_4 , прийняв спадщину за заповітом після ОСОБА_5 , до якої увійшла 21/100 частина домоволодіння АДРЕСА_1 (яка належала ОСОБА_5 на момент смерті), але не оформив права власності за свого життя.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилася внаслідок його смерті.

Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до висновку, що позов про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на 21/200 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом, після померлого ОСОБА_4 кожній, належить задовольнити.

Враховуючи викладене, керуючись «Прикінцевими і перехідними положень» ЦК України, ст.ст.524, 525, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 12, 13, 76-83,89, 95, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_6 , право власності на 21/200 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_9 ,ІПН НОМЕР_7 , право власності на 21/200 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення суду набирає законної сили,якщо протягом строків,встановлених ЦПК України,не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга,або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Суддя: Ю.А.Галущенко