ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7447/24 Справа № 199/3798/23 Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Максим Олексійович, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ПН ДМНО ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

22 травня 2024 року ОСОБА_2 подав повторну заяву про забезпечення позову, в якій, зазначаючи про те, що не дивлячись на те, що ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2023 року було задоволено його заяву про забезпечення позову від 29 травня 2024 року та вжито заходи забезпечення позову, відповідач відчужив спірну квартиру.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2024 року заяву про забезпечення позову задоволено. Забезпечено позов шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, будь-якого іншого обтяження та інше) за наступним об`єктом нерухомого майна: квартири, розташованої у АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: , загальна площа 70,1 кв.м, житлова площа 48,3 кв.м), до виконання рішення суду, а також заборонити вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням, у тому числі шляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, суборенду, тощо, вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, а саме квартиру, розташовану у АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: , загальна площа 70,1 кв.м, житлова площа 48,3 кв.м), до виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , зазначаючи, що ухвала суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2024 року скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що саме позивач зловживає своїми процесуальними правами. Він, як добросовісний набувач квартири, розпорядився своїми правами на власний розсуд та наразі власником квартири є ОСОБА_4 , яка не залучена до участі у справі.

Відзив на апеляційну скаргу надано не було.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що вона є цілком обґрунтованою та співмірною із заявленим позивачем вимогами, зазначав про те, що існує спір з приводу права власності на квартиру на невжиття заходів забезпечення позову до вирішення судом спору по суті може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення заявлених ОСОБА_2 вимог з точки зору відновлення його прав.

Колегія суддів погоджується з такими висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 унормовано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Положеннями ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Підставами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 05 травня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ПН ДМНО ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

29 травня 2023 року позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову з посиланням на те, що предметом спору є квартира АДРЕСА_2 , право власності на яку на даний час зареєстровано за ОСОБА_1 . Позивач вказував, що відповідач ОСОБА_1 може в будь-який момент здійснити відчуження спірної квартири на користь інших осіб, що зробить неможливим виконання рішення суду та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернулася до суду. Посилаючись на вище викладене, заявник просив суд забезпечити позов шляхом накладення заборони на вчинення ОСОБА_1 чи будь-якими особами, які будуть діяти від його імені, будь-яких реєстраційних дій з приводу відчуження, зміни власника, передачі в заставу, іпотеку майнових прав на квартиру, розташовану у АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: ), яка на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу, посвідченого 26 листопада 2021 року ПН ДМНО ОСОБА_3 , серія та номер: 438, належала ОСОБА_5 , а після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , про своє право на спадкування заявив ОСОБА_1 , до виконання рішення суду.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2023 року заяву про забезпечення позову було задоволено.

Звернута до виконання ухвала була лише 10 квітня 2024 року. Втім у її виконанні було відмовлено, оскільки було здійснено повне відчуження квартири.

22 травня 2024 року позивач ОСОБА_2 подав повторну заяву про забезпечення позову, яка була задоволена оскаржуваною ухвалою.

Колегія суддів вважає, що між сторонами дійсно виник спір з приводу квартири, розташованої у АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: ) та заходи забезпечення позову вжиті судом першої інстанції жодним чином не порушуються права ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги даний факт не спростовують та не дають підстав для її задоволення.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що з 28 червня 2023 року власницею квартири стала ОСОБА_4 .

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 серпня 2024 року саме ОСОБА_4 залучена у якості відповідача у даній справі.

Порушень процесуального права, які могли б призвести до скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а тому не має підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.О.Макаров