КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/2975/24

18 вересня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Лужецької О.Р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, -

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 04.04.2023 року у дитячому розважальному центрі «Papashon Kids» в ТЦ «River Mall» за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 12, він разом з дружиною та донькою збиралися відсвяткувати день народження доньки. Приблизно о 15 год. 53 хв. позивачем було виявлено відсутність його гаманця марки «Guess», модель «Eco angy slg large zip around», чорного кольору, вартістю 1820 гривень, в якому знаходились грошові кошти у сумі 19 000 гривень. Крім коштів у гаманці знаходились документи на ім`я позивача, а саме: паспорт громадянина України, посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль « Мерседес Бенц С300» д.н.з. НОМЕР_1 , мітка протиугінної системи автомобіля та банківські картки.

17.10.2023 року Дарницьким районним судом м. Києва розглянуто кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України. В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 , в умовах воєнного стану, 04.04.2023 року, перебуваючи у дитячому розважальному центрі помітив на стойці каси належний позивачу гаманець. Переслідуючи мету збагатитися за рахунок чужого майна ОСОБА_2 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку належного йому гаманця та з викраденим майном зник, чим завдав позивачу матеріальну шкоду на суму 20 820 грн. ОСОБА_2 повністю визнав себе винним у вчиненні даного кримінального правопорушення, обіцяв відшкодувати збитки в повному обсязі.

Вказує на те, що протиправними діями ОСОБА_2 йому було завдано матеріальну шкоди на загальну суму розмірі 22 884 грн., а також позивач зазнав моральної шкоди, яку оцінює в 20 000 грн.

З огляду на вище викладене просив суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 22 884,00 грн. та 20 000,00 грн. моральну шкоду.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 березня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним злочином задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 березня 2024 року, 04 червня 2024 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції в повному обсязі та постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що ОСОБА_2 не оспорював наявність та кількість грошових коштів в гаманці, тим самим визнавши, що в гаманці знаходилось 19000 грн., не оспорював та визнав вартість гаманця 1820 грн. Разом з цим, обіцяв відшкодувати зазначену заподіяну шкоду.

Вказує на те, що оскільки всі ці обставини були доведені в судовому засіданні, суд за згодою учасників судового провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, поясненнями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, обіцяв відшкодувати заподіяну шкоду, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників судового провадження щодо визнання фактичних обставин, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. Тому вказані обставини в судовому засіданні при розгляді кримінальної справи і не встановлювались.

Зазначає, що у вироку суду відсутні дані про втрату документів, проте це не свідчить, що документи не були викрадені, оскільки викрадення документів було доведено під час досудового та судового слідства, про що свідчить довідка зі слідчого відділу Дарницького управління поліції в м. Києві, яка долучена до позовної заяви та вирок суду.

До позовної заяви також були долучені квитанція на суму 755 грн. та 50 грн. комісійний збір за відновлення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. У квитанції вказані данні дружини апелянта- ОСОБА_3 , так як вона сплачувала кошти. Про те що у квитанції мали бути зазначені дані апелянта, він не знав, і не придав цьому особливої уваги.

Щодо прийняття рішення судом першої інстанції в частині моральної шкоди в розмірі 5000 грн., яка заподіяна апелянту та членам його сім?ї від кримінального правопорушення ОСОБА_2 зазначає, що ухвалюючи рішення в цій частині суд першої інстанції не в повному обсязі врахував обставини справи.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17 жовтня 2023 року визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки 6 місяців.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17 жовтня 2023 року набрав законної сили.

Вироком встановлено, що « ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, 04.04.2023 приблизно о 15 годині 53 хвилини, перебуваючи у дитячому розважальному центрі «Papashon Kids», за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 12, ТЦ «River Mall», помітив на стойці каси належний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 гаманець марки «Guess», модель «Eco angy slg large zip around», та вирішив умисно, з корисливих мотивів, таємно викрасти чуже майно, в умовах воєнного стану.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на таємне, викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переслідуючи мету незаконно збагатитись за рахунок чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_2 шляхом вільного доступу здійснив крадіжку гаманця марки «Guess», модель «Eco angy slg large zip around», чорного кольору, вартістю 1820 гривень, в якому знаходились грошові кошти у сумі 19000 гривень. Даний гаманець марки «Guess», модель «Eco angy slg large zip around», чорного кольору, ОСОБА_2 заховав собі під кофту, в яку був одягнений.

Після чого, ОСОБА_2 , з місця вчинення кримінального правопорушення разом з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_1 матеріальний збиток на суму 20820 гривень.

Допитаний в судовому засіданні під час розгляду кримінальної справи, ОСОБА_2 свою вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Суду показав, що дійсно він, 04.04.2023 року о другій половині дня, перебуваючи у дитячому розважальному центрі у ТЦ «River Mall», побачив на ресепшен гаманець та викрав його, після чого з місця вчинення злочину зник. Разом з тим, перелякавшись, що вчинення ним злочину міг побачити його син, він зайшов на заправку та викинув гаманець у смітник, нічого з нього не взявши. Просив суворо не карати та обіцяв відшкодувати потерпілому спричинену шкоду.»

Відповідно до довідки старшого слідчого відділу Дарницького управління поліції 04.04.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся з відповідною заявою про те, 04.04.2023 близько 15:50 год., за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 12, ТЦ «РіверМол», невстановлена досудовим розслідуванням особа здійснила крадіжку гаманця чорного кольору, в якому знаходились грошові кошти в сумі близько 19 000 грн., документи та банківські картки.

Таким чином було викрадено , крім гаманця з грошима,наступне:

- паспорт громадянина України на ім?я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- посвідчення водія на ім?я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «Мерседес Бенз С300», д.н.з. НОМЕР_1 виданий на ім?я дружини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 20 820 грн. суд першої інстанції посилався на те, що належних доказів вартості викраденого гаманця в розмірі 1820 грн., наявності в гаманці та втрати грошових коштів в розмірі 19 000 грн. позивачем не подано та не встановлено судом в ході розгляду справи.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

В силу положень ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підтвердження понесення позивачем матеріальних збитків, до суду першої інстанції було надано копію вироку Дарницького районного суду м. Києва від 17 жовтня 2023 року, яким було встановлено, що « ОСОБА_2 шляхом вільного доступу здійснив крадіжку гаманця марки «Guess», модель «Eco angy slg large zip around», чорного кольору, вартістю 1820 гривень, в якому знаходились грошові кошти у сумі 19000 гривень. Даний гаманець марки «Guess», модель «Eco angy slg large zip around», чорного кольору, ОСОБА_2 заховав собі під кофту, в яку був одягнений.

Після чого, ОСОБА_2 , з місця вчинення кримінального правопорушення разом з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_1 матеріальний збиток на суму 20820 гривень.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся.»

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17 жовтня 2023 року сторонами не оскаржувався та набрав законної сили.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_2 під час розгляду кримінальної справи № 753/18688/23 визнав свою вину повністю, тобто і в частині спричинення ОСОБА_1 матеріального збитку у розмірі 20 820,00 грн.

З огляду на вище викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на зазначене вище увагу не звернув не врахував обставини, які були встановлені вироком суду, який набрав законної сили, у зв`язку з чим прийшов до помилкових висновків, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що на підтвердження понесених збитків у розмірі 2 064 грн. на відновлення документів втрачених внаслідок злочину, позивач надав: дві квитанції від 02.01.2024 року на суму 755 грн. та 50 грн., в яких платником зазначено ОСОБА_3 , а також лист-відповідь Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, в якому зазначено вартість адміністративного збору у разі оформлення паспорта громадянина України - 450 грн., скрін з екрану телефону про вартість заміни посвідчення водія на загальну суму 809 грн.

Однак, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги вищевказані документи, оскільки ними не доведено, що саме позивач ОСОБА_1 , поніс збитки у розмірі 2 064 грн., сплативши вищевказані суми.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., суд першої інстанції посилався на те, що матеріальна шкода у розмірі 20 000,00 грн. є дещо завищеною. А тому з урахуванням викладених обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням глибини душевних страждань позивача, суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний суд України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , 04 квітня 2023 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17 жовтня 2023 року визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_2 вчинив злочин у звязку з чим позивач безумовно зазнав моральних та душевних страждань, Колегія суддів враховує, шо з моменту вчинення злочину ОСОБА_2 та до моменту винесення судом вироку по даній справі прийшло пів року.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

Враховуючи вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань, які позивач зазнав внаслідок злочинних дій відповідача , характер та тривалість його немайнових втрат, які зруйнували нормальні життєві зв`язки, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5 000,00 грн.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України - частина 1 статті 141 ЦПК України.

З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816,80 грн.

Керуючись ст.. ст. 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 березня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині відшкодування матеріальної задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 20 820,00 грн.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 березня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: