печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г. О.

секретар судового засідання Музика В. П.

справа №757/57118/23-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Київська міська рада

треті особи: державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузоро Ганна Віталіївна, Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, Комунальне підприємств «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського район м. Києва»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузоро Ганна Віталіївна, Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, Комунальне підприємств «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського район м. Києва», про визнання протиправним та скасування рішення, -

представник позивача - адвокат Калита А. В.

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить (з урахуванням уточнень а.с. 230) визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської ради від 02.12.2010 року № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» в частині допоміжного приміщення - підвалу будинку АДРЕСА_1 (рядок 294, переліку об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва, що є додатком до рішення); визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.07.2018, індексний номер 41872567 від 03.07.2018, прийняте державним реєстратором Кузор А.В., Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

В обґрунтування позову зазначає, що у вересні 2023 року йому стало відомо, із чату в месенджері «вайбер» та «телеграм» групи мешканців житлових будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , що допоміжне приміщення - підвал, загальною площею 223,1 кв.м. у багатоквартирному будинку №23, рішенням Київської міської ради 6-ої сесії 6-го скликання від 02.12.2010 року № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» передано у власність територіальної громади міста Києва, у особі Київської міської ради.

Зазначає, що він власник квартири АДРЕСА_3 названого будинку і на його думку, Київська міська рада своїм рішенням від 02.12.2010 № 284/5096 незаконно передала (фактично розпорядилась) у власність територіальної громади нежитлове приміщення - підвал будинку №23.

З відомостей державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень йому стало відомо, що відповідач зареєстрував право власності на спірний підвал. Рішенням державного реєстратора ( ОСОБА_2 , Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41872567 від 03.07.2018 було внесено до ДРРП запис про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення з №1 по №22 (група приміщень №51), підвал, літ. «А» за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради на підставі рішення Київської міської ради «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» № 284/5096 від 02.12.2010.

Вказує, що спірне приміщення, не використовується як підприємствами торгівлі, громадського харчування житлового-комунального та побутового обслуговування населення, відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а також не могли бути передані у комунальну власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

При цьому, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району в місті Києві» видала довідку № 432/10-434 від 10.08.2017 року Регіональному відділенню фонду державного майна України по місту Києву, що група нежитлових приміщень № 51, вбудованих в житловий будинок загальною площею 223,1 кв.м. житлового будинку АДРЕСА_1 дійсно перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва згідно рішення Київської міської ради від 22.05.2013 року № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» (рядок 294).

Вищевказаними рішеннями та діями відповідача, що полягали у незаконній передачі у комунальну власність з подальшою державною реєстрацією права власності на підвал будинку АДРЕСА_1 , порушено права співвласників даного будинку (у тому числі й його як співвласника), які є дійсними власниками підвалу.

Згідно Правил утримання житлових будинків та при будинкової території», затверджених наказом Держжитлокомунгосп України № 76 від 25.08.2005 року допоміжними приміщеннями в приміщенні житлового будинку, призначені для забезпечення експлуатації будинку чи побутового і культурного обслуговування населення за місцем проживання. До допоміжних житлового будинку відносяться сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, комори, сіттекамери та інші аналогічні приміщення.

Будинок по АДРЕСА_1 побудовано у 1947 році та його проектом було передбачено підвал. В підвалі було прокладено загальнобудинкові мережі каналізації, холодного водопостачання та опалення.

До 24.02.2022 року казане допоміжне приміщення використовувалось мешканцями за цільовим призначення, за годом, як укриття.

Статутом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центр», де він є головою, передбачено, що частини та елементи будинку перебувають у спільній частковій власності членів об`єднання, в ч. 4 п. 1 перераховані частини та елементи будинку які перебувають у спільній частковій власності членів об`єднання, а саме: тамбури, сходові клітини, міжквартирні коридори, горища, приміщення підвалів та інші приміщення будинку, які необхідні для забезпечення утримання будинку і прибудинкової території, дві комори сміттєзбірників, тощо. В пункті 2 ч. 4 перераховані частини та елементи будинку, що перебувають у спільній частковій власності членів об`єднання, в тому числі і підвал.

Послався на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.07.2008 року у справі №2-210/2008, за його позовом до Печерської районної в м. Києві ради про визнання незаконним рішення сесії, розпорядження, визнання недійсним договору оренди, що набрало законної сили, як на преюдицію, яким встановлено, що спірний підвал є допоміжним приміщенням в розумінні ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду».

Отже підвал будинку №23 є допоміжним приміщенням, а його мешканці, які є співвласники квартир, одночасно є співвласниками підвалу. В той же час, він, як співвласник цього приміщення не надавав своєї згоди на його передачу в комунальну власність територіальної громади м. Києва. Отже оскаржуване рішення Київської міської ради 6-ої сесії 6-го скликання від 02.12.2010 року № 284/5096 в частині передачі у власність територіальної громади міста Києва підвалу є незаконним.

Щодо рішення про держану реєстрацію, вказує таке.

Відповідач зареєстрував право власності на підвал, що є спільною сумісною власністю мешканців будинку АДРЕСА_1 . Рішенням державного реєстратора Кузори А.В. про державну Реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41872567 від 03.07.2018 було внесено до ДРРІІ запис про державну реєстрацію права власності.

Рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за відповідачем прийнято на підставі поданого останнім пакету документів, зокрема копії рішення Київської місткої ради «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» №284/5096 від 02.12.2010.

Вважає, що о рішення реєстратора підлягає визнанню протиправним та скасуванню, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.12.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятнадцятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву, та встановлено третій особі строк на подання пояснень щодо позову протягом десяти днів із дня отримання ухвали про відкриття провадження.

Копію ухвали про відкриття провадження направлено на адресу сторін, крім того відповідачу та третій особі направлено копію позовної заяви з додатками. Також вказану ухвалу направлено на відомі адреси електронної пошти сторін та до електронного кабінету учасника справи.

Відповідно до довідки позивач ухвалу про відкриття провадження отримав - 06.02.2024 року.

Відповідно до розписки представник відповідача отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками - 01.03.2024 року, на електронну пошту ухвалу доставлено - 06.02.2024 року, до електронного кабінету учасника справи - 08.02.2024 року.

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).

За ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Таким чином, сторони вважаються належно повідомленими про розгляд даної справи.

16.04.2024 року від відповідача Київської міської ради надійшов відзив на позов, в якому заперечуються позовні вимоги, з підстав викладених у відзиві (а.с. 119-122). В той же час, судом встановлено, що відзив подано з пропуском строку, а саме відзив подано на пошту 18.03.2024 р., в той час, як останнім днем подання відзиву було 16.03.2024 р. за таких обставин, суд не бере до уваги вказаний відзив і розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

20.04.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач фактично дублює свої позовні вимоги (а.с. 154-160).

24.04.2024 року від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності (а.с. 177-179).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2024 року (а.с. 181), на підставі заяви позивача від 24.04.2024 року (а.с. 168-170) до участі до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено - Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію та Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського район м. Києва».

13.05.2024 року від третьої особи - Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського район м. Києва» надійшли пояснення у справі. В яких повністю заперечуються позовні вимоги, з підстав викладених в поясненнях. Крім того, третьою особою заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності (а.с. 188-195).

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків то інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що рішенням Київської міської ради 6 сесії 6 скликання від 02.12.2010 року №284/5096 (а.с. 57-59) про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» майно територіальних громад районів міста зараховано до комунальної власності територіальної громади м. Києва, в т.ч. житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_1 .

Підставами для визнання будь-якого акта недійсним є його невідповідність законодавству.

За ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Згідно зі ст. 144 Конституції органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

За ч. 1 ст. ст. 6, 10, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста. Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

В м. Києві представницьким органом територіальної громади, що розпоряджається комунальним майном в т.ч. передає його в розпорядження районним адміністраціям - є Київська міська рада (Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ»).

Як вбачається з відповіді Київської міської військової адміністрації від 31.10.2023 р. за вих. №015-275 (а.с. 39-41) наданої позивачу: «…на виконання постанови КМУ від 05.11.1991 № 311 «Про розмежування майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю та власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)», виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів прийнято рішення від 13.01.1992 № 26 «Про формування комунального майна міста та районів», яким був затверджений перелік комунального майна, що передавалося до комунальної власності районів, в тому числі весь житловий фонд (крім будинків маневреного фонду) Ленінського району, до якого відносився житловий будинок АДРЕСА_1 .

В ході адміністративно-територіальної реформи Київська міська рада прийняла рішення від 27.12.2001 № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва», яким затверджено переліки комунальної власності територіальної громади м. Києва та територіальних громад районів м. Києва. Зазначений житловий будинок, в тому числі і нежитлові приміщення, був включений до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади Печерського району м. Києва (пункт 475 таблиці 6 додатку 7).

У зв`язку з ліквідацією районних у місті Києві рад, рішенням Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» все майно територіальних громад районів міста було зараховано до комунальної власності територіальної громади міста Києва, у тому числі, житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями на АДРЕСА_1 .

Згідно з рішенням Київської міської ради від 22.05.2013 № 350/9410 «Про внесення змін у додаток 6 до рішення Київської міської ради від 02.12.2010 р. №284/5096 площа нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади м. Києва в буд. АДРЕСА_1 становить 296,6 кв.м.

Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 10.12.2010 №1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві житловий будинок АДРЕСА_1 віднесено до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації та закріплено на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва».

Право комунальної власності на нежитлові приміщення з №1 по № 22 (група приміщень № 51) загальною площею 223,1 кв. м, підвал на АДРЕСА_1 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Отже, нежитлові приміщення загальною площею 223,1 кв.м, які знаходяться в житловому будинку АДРЕСА_1 , перебувають в комунальній власності і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.».

З наведено вбачається, що рішення Київської міської ради від 02.12.2010 року №284/5096 прийнято в межах повноважень, та у спосіб передбачений законом.

03.07.2018 року державним реєстратором Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), м. Києва Кузорою А.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41872567 від 03.07.2018 року, щодо нежитлових приміщень з №1 по №22 (група приміщень №51), підвал літ. «А», загальною площею 223,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

12.12.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Київської міської ради, посилаючись на те, що рішенням Київської міської ради від 02.12.2010 року №284/5096 порушено його права, як співвласника будинку, так і права інших мешканців цього ж будинку.

В той же час, така думка позивача є помилковою, з огляду на те, що за оскаржуваним рішенням не відбулось розпорядження комунальним майном, згода на яке потребувалась би від співвласників будинку. Статус комунального майна, останнє набуло у 1992 році, і не було змінено оскаржуваним рішенням.

Отже оскільки права позивача не були порушені, у задоволені позову слід відмовити.

Щодо визнання рішення державного реєстратора, то ця вимога є похідною від основної вимоги, відповідно також задоволенню не підлягає.

Крім того, самостійною підставою для відмови у задоволені позову є пропуск позивачем строку позовної давності.

Як видно ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом у грудні 2023 року, оскаржуючи рішення Київської міської ради від грудня 2010 року. Тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку для подання позову.

За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволені позову, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 143, 144 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 21, 257, 267 ЦК України, ст. ст. 6, 10, 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузоро Ганна Віталіївна, Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, Комунальне підприємств «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського район м. Києва», про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Київська міська рада, адреса: вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044, .

Третя особа 1: Державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузоро Ганна Віталіївна, адреса: вул. Хрещатик, 10, м. Київ, 01001.

Третя особа 2: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, адреса: вул. Омеляновича-Павленка, 15, м. Київ, 01010, .

Третя особа 3: Комунальне підприємств «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського район м. Києва», , адреса: 01021, м. Київ, пров. Мар`яненка, 7, м. Київ, 01021, .

Суддя Г.О.Матійчук