Справа № 572/3014/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді - ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі - ЯКОВЕЦЬ Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сарни в залі суду цивільну справу №572/3014/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 268,7 кв.м, житлова площа -91.7 кв.м за адресою АДРЕСА_1 , вирішивши питання розподілу судових витрат.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 з 09 вересня 2005 року перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 01 квітня 2024 року.

Під час шлюбу у сторін народилось двоє дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час шлюбу сторонами був побудований житловий будинок по АДРЕСА_1 . Будівництво даного будинку було розпочато в листопаді 2008 року та завершено в грудні 2010 року, що підтверджується Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта . Право власності на житловий будинок було зареєстровано на відповідача.

Отже, спірний будинок належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

Оскільки з відповідачем вони не дійшли згоди щодо добровільного поділу житлового будинку, позивач змушена звернутись для вирішення питання розподілу будинку до суду.

Відповідно до вимог ч.5 ст.279 ЦПК України сторони не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.

Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.4 ст.277 ЦПК України відповідачем суду не подано.

Клопотань від сторін не надходило.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з урахуванням позиції сторін, суд дійшов до наступного.

Правовідносини між сторонами виникли з приводу нерухомого майна, придбаного під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбу.

Вказані правовідносини регулюються нормами СК та ЦК України.

Відповідно до копії свідоцтв про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (серії НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (серії НОМЕР_2 ) їхніми батьками вказані сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Копія паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 доводить, що вона зареєстрована по АДРЕСА_2 з 03.06.2016 року.

Із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували між собою у шлюбі, зареєстрованому 09 вересня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис №172, який був розірваний 01 квітня 2024 року судовим рішенням.

Отже, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2005 року по 01 квітня 2024 року.

Із наданих суду технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок декларації про готовність об`єкта до експлуатації, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 20.06.2024 року, судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності має житловий будинок АДРЕСА_1 , право зареєстровано 15 січня 2016 року, підстава виникнення права власності рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Таким чином, із наведених вище доказів судом достовірно встановлено, що сторони перебували між собою у шлюбі, під час якого набули спірне будинковолодіння, яке зареєстровано на праві приватної власності за відповідачем.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна норма міститься у Сімейному кодексі України. Частиною 1 статті 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, при чому частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Таким чином, суд вважає, що житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , дійсно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки доказів того, що він був набутий виключно за особисті кошти відповідача, останнім суду не надано.

Під час розгляду даної справи судом не встановлено обставин, за яких спірне майно належало б одному із подружжя, відповідно до ст.57 СК України, а тому вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною1 статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи відсутність клопотань про відступ від засад рівності часток подружжя у спільному майні, суд вважає, що кожна сторона має право на 1/2 частку у вказаному вище майні.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог - слід стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат - сплаченого судового збору в сумі 15140 грн., які підтверджуються документально квитанцією від 01.07.2024 року та 2000 грн- витрат на оплату робіт з незалежної оцінки з метою визначення ринкової вартості майна за договором №25 від 24 червня 2024 року, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_5 .

На підставі наведеного, ст.ст. 60, 61, 70, 71 СК України, ст.ст.70, 71 СК України, ст.ст.15, 16, 355, 368 ЦК України, керуючись ст.ст. 81, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (жительки АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (жителя АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 ) про поділ спільного майна подружжя - задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку (загальною площею 268,7 кв.м, житлова площа -91.7 кв.м), що розташований по за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 54), в порядку спільної сумісної власності подружжя .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати, а саме 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень сплаченого судового збору та 2000 (дві тисячі) гривень витрат на оплату робіт з незалежної оцінки про вартість майна.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: