Справа № 522/3099/22
Провадження № 2/522/2299/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання Глущенко Т. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 25.11.2000 вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

У шлюбі у них народилися діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Указує, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, не пов`язані спільним побутом, їхні стосунки є вкрай неприязними та напруженими, відповідач вдається до психологічного та економічного насильства.

Молодший син сторін ОСОБА_3 є малолітнім та проживає разом з матір`ю. Між сторонами існує спір про визначення його місця проживання з батьком, ініційований відповідачем.

Відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання дітей, усі обов`язки по їхньому вихованню та утриманню несе позивач.

Указує, що фактично з грудня 2021 року відповідач позбавив її та сина права проживати в спільному помешканні, засобів до існування, які були спільними.

Син сторін ОСОБА_4 навчається у першому класі Міжнародної академічної школи «Одеса», плата за навчання складає 11 700 грн щомісячно. Крім того, він відвідував та продовжує відвідувати велику кількість розвивальних занять, що потребує витрат, участі в яких відповідач не бере.

Крім того, обґрунтовуючи стан здоров`я дитини позивач зазначає, що у зв`язку із ситуацією та тиском відповідача на неї та дітей, молодший син сторін відвідував психолога.

Зазначає, що самостійно забезпечити належний рівень утримання дитини вона не може, тому вважає, що відповідач також повинен нести обов`язки по утриманню дитини.

Відповідач є здоровим, працездатним, хоча і не має постійного доходу, офіційно не працевлаштований, проте володіє бізнесом, зокрема, часткою у статутному капіталі ТОВ «ФА ІСТ», має у власності нерухоме майно на території України та за її межами, користується транспортним засобом та подорожує, інших утриманців не має.

Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 9 000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 04.02.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2022 позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу з підстав, передбачених ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Постановою Одеського апеляційного суду від 10 серпня 2022 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси 20 травня 2022 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відзиві ОСОБА_2 проти виконання свого обов`язку по утриманню дитини не заперечував, погодився на сплату аліментів на сина у розмірі 2 336,58 грн щомісячно, що становить від його заробітку (доходів) на місяць. Натомість вважав заявлений позивачем розмір аліментів у сумі 9 000 грн щомісячно значно завищеним та таким, що становитиме для нього надмірний тягар.

Указує, що старший син проживає з ним, а молодший з матір`ю. З моменту припинення між сторонами шлюбних відносин, позивач не надає ані йому, ані його старшим дітям можливості спілкуватися із ОСОБА_4 , брати участь у його вихованні. Позивач навесні 2022 року разом із дитиною без будь-якого попередження залишила територію України та протягом більше ніж дев`ять місяців не контактувала з відповідачем, чим порушувала його право на особисте спілкування та участь у вихованні сина, що стало підставою для його звернення до суду з позовом про визначення способу участі у вихованні дитини.

Зазначає, що він є пенсіонером та розмір його пенсії становить 9 346,30 грн на місяць.

Крім того, на його фінансовому утриманні перебуває старший повнолітній син сторін ОСОБА_5 , який не закінчив навчання. Протягом 2015-2016 навчального року він навчався у Діфенбахській гімназії у м. Відні, Австрія, а наступні навчальні роки до 2022 року у Вечірній середній школі Австрії. Однак, у 2022 році ОСОБА_6 був вимушений покинути навчання у м. Відні у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем відповідача, на утриманні якого він перебуває.

Також зазначає, що протягом 2022-2023 років він по своїй фінансовій можливості здійснював матеріальне забезпечення малолітнього сина ОСОБА_4 та з моменту подання позивачем позову про стягнення з нього аліментів, перерахував на її банківську картку кошти в загальному розмірі 36 000 грн.

Натомість зазначає, що позивач є достатньо заможною людиною для здійснення належного утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , за останні два роки вона двічі виїжджала за кордон до Туреччини та Об`єднаних Арабських Еміратів на відпочинок.

Щодо тверджень позивача про вчинення ним психологічного й економічного насильства, а також інших арґументів зазначає, щодо вони є голослівними та не підтверджені жодними належними доказами. Він є люблячим батьком, який понад усе прагне брати участь у вихованні малолітнього сина, в тому числі і матеріально забезпечувати, спілкуватися з ним, проводити разом час та завжди бути його опорою і підтримкою, однак, з кінця 2021 року позивач усіма можливими способами позбавила його можливості реалізувати своє право на участь у житті дитини та належно здійснювати батьківський обов`язок по його вихованню, оскільки виїхала з дитиною за кордон, не дозволяє спілкуватись ні з ним, ні зі старшим братом і сестрою навіть за допомогою засобів мобільного зв`язку.

Вважає, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково та стягненню з нього підлягають аліменти у розмірі 2 336, 58 грн щомісячно, починаючи з 04.02.2022 і до досягнення дитиною повноліття, що становить від його щомісячного заробітку (доходів), за вирахуванням вже сплачених ним сум у загальному розмірі 36 000 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.01.2024 заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, подану 06 грудня 2023 року залишено без розгляду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.02.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог відмовлено, заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог залишено без розгляду. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду справи у порядку загального позовного провадження відмовлено.

У судових засіданнях у справі представники сторін надали усні пояснення по суті справи.

Сторони та їхні представники у судове засідання 10.09.2024 не з`явилися, були повідомлені про розгляд справи належним чином.

Представник відповідача адвокат Ткач Т. А. подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, у заяві зазначила, що відповідач погоджується на стягнення з нього на користь позивача аліментів на дитину у розмірі 2 336, 58 грн щомісячно, з урахуванням вже сплаченої суми у загальному розмірі 36 000 грн. Крім того зазначила, що розрахунок витрат на професійну правничу допомогу буде надано відповідачем протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.09.2024 у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку на подання доказів відмовлено, докази, долучені позивачем до клопотання залишено без розгляду.

Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши у судових засіданнях представників сторін, показання свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

25.11.2000 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб.

Сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 19 лютого 2019 року.

Дитина проживає з матір`ю, що не заперечується відповідачем.

Між сторонами виникли правовідносини щодо утримання малолітньої дитини.

Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом частини третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Частиною 3 вказаною статті передбачено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

У відповідності до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Разом з тим якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд ураховує наступні обставини.

Відповідно до довідки вих. № 760 від 01.09.2023, виданої ГУ ПФУ в Одеській області Тупікін Володимир перебуває на обліку у Головному управлінні ПФУ в Одеській області і отримує пенсію за вислугу років. Сума пенсії за період з 01.06.2023 по 31.08.2023 складає 28 038, 90 грн.

За наданою на виконання ухвали суду від 06 вересня 2023 року інформацією з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» від 11.10.2023 та з Акціонерного товариства «Універсал банк» від 26.09.2023, вбачаються активні операції по рахунках відповідача, а саме надходження і активне витрачання коштів.

При цьому, джерелами надходження коштів є не лише пенсійні виплати, а й інші джерела.

З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слідує, що ОСОБА_2 володіє часткою у статусному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ФА ІСТ» ().

Основним видом діяльності ТОВ «ФА ІСТ» є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Представник позивача у судовому засіданні зазначала, що відповідач володіє бізнесом, є власником готеля, який наразі функціонує та приносить дохід.

У судовому засіданні за заявами сторін також були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що в січні вона особисто бронювала номер в готелі, кошти за оренду готельного номеру вона сплачувала на картку ОСОБА_8 , вартість оренди одномісного стандартного номеру складала 1 000 грн за добу.

Свідок ОСОБА_9 також пояснив, що орендував номер у готелі.

Свідок ОСОБА_10 , яка є донькою відповідача, у судовому засіданні пояснила, що батько їй фінансово допомагав. До введення на території України воєнного стану він їй допомагав більше, проте наразі більше допомоги надає синам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Вказала, що ОСОБА_2 працював у Республіці Молдова, проте на даний час не працює та отримує пенсію. Вона за можливості також фінансово допомагає батьку. Раніше він отримував доходи від ТОВ «ФА ІСТ», проте наразі від цього товариства нічого не отримує. При цьому їй відомо, що ТОВ «ФА ІСТ» має значну заборгованість та всі доходи, які отримує, спрямовуються на погашення боргу. Крім того зазначила, що в готелі надавалися послуги для проживання внутрішньо переміщених осіб.

Свідок ОСОБА_2 , який є сином сторін, у судовому засіданні пояснив, що фінансово йому допомагає батько, який отримує пенсію. Він продовжує навчання, за яке сплачує батько. Зазначив, що до початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України фінансовий стан батька був добрим, проте зараз його фінансове становище погіршилося. Зазначив, що кошти, які отримуються від діяльності ТОВ «ФА ІСТ» спрямовуються на сплату комунальних послуг, та наразі готель має мало клієнтів.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що спільно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить валютний банківський рахунок.

Надаючи наявним у матеріалах справи доказам оцінку в сукупності, суд враховує що відповідач є особою працездатного віку, отримує дохід, має задовільний стан здоров`я, у нього відсутні інші аліментні зобов`язання, при цьому відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття у розмірі аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідачем не надано суду доказів перебування на його утриманні інших дітей, батьків чи інших осіб, не надано доказів стану здоров`я, який би перешкоджав відповідачу виконувати свої обов`язки по утриманню дитини.

При цьому посилання відповідача на перебування на його утриманні сина ОСОБА_5 , не свідчать про неможливість сплати відповідачем аліментів на дитину у заявленому позивачем розмірі, з огляду на те, що син сторін ОСОБА_5 є повнолітнім та працездатним.

На підставі наведеного, виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на сина в розмірі 9 000 гривень щомісячно.

Такий розмір аліментів, зважаючи на обов`язок обох батьків по утриманню дитини, є достатнім та справедливим і відповідатиме інтересам дитини.

Щодо доводів відповідача про необхідність вирахування при стягненні з нього аліментів вже сплачених ним добровільно позивачу сум у загальному розмірі 36 000 грн, суд зазначає таке.

З наданих відповідачем квитанцій: № В384-537В-6ЕС7-0957 від 07.02.2022, № 808А-48Х4-72МС-К81Х від 27.02.2022, № 98ТЕ-Р1М1-35А8-РАЕ2 від 20.03.2022, № 98ТЕ-Р1М1-35А8-РАЕ2 від 20.03.2022, № 184Н-5МЕА-Е02В-7АХ2 від 16.07.2022, № ЕАСХ-М74К-0КС6-Р1СХ від 30.03.2023, № Х86К-Т0А5-27Р5-25Х7 від 06.05.2023 слідує, що ОСОБА_11 здійснювалися перекази на ім`я ОСОБА_12 особистих коштів у розмірі 5 000,00 грн, 3 000,00 грн, 3 000,00 грн, 10 000,00 грн, 10 000,00 грн та 5 000,00 грн.

Проте, із наданих квитанцій не є можливим з достовірністю встановити, що такі кошти переховувалися позивачу та саме як аліменти на утримання сина.

Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З позовом про стягнення аліментів позивач звернулася 09 лютого 2022 року, відтак аліменти підлягають стягненню з відповідача саме з цієї дати. При цьому позивачем не обґрунтовано її посилання на стягнення аліментів з 04.02.2022.

Крім того, оскільки позивач при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст. 12, 81, 263, 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 09 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 19.09.2024.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА

10.09.24