Провадження № 2-з/643/69/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року суддя Московського районного суду м. Харкова Задорожна А.М., розглянувши матеріали заяви адвоката Нечитайло Маргарити Олегівни в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення доказів до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

18.09.2024 до Московського районного суду міста Харкова через систему «Електронний суд» надійшла заява адвоката Нечитайло М.О. в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення доказів до подання позовної заяви, в якій заявник просить суд витребувати з Харківської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» (адреса: 61068, Харківська обл., місто Харків, вул. Академіка Павлова, будинок 46,) наступні документи та інформацію: хто приймав рішення про проведення в цивільній справі № 643/4793/21 комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи? надати належним чином засвідчену копію такого рішення; за яким критерієм та яким чином формувалась комісія експертів для проведення судово-психіатричної експертизи у цивільній справі №643/4793/21?; рахунок-фактуру та акт виконаних робіт з зазначенням витраченого часу кожним з експертів ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) під час проведення посмертної судово-психіатричної експертизи в цивільній справі №643/4793/21; копію провадження з виконання судово-психіатричної експертизи у цивільній справі №643/4793/21; які методи дослідження, методики, нормативно-правові акти та нормативні документи, а також наукова, довідкова література були використані під час проведення посмертної судово-психіатричної експертизи в цивільній справі №643/4793/21?; внутрішнє положення про норми часу для планування і обліку роботи під час проведення експертиз.

В обґрунтування заяви, заявник зазначив, що ОСОБА_1 планує подати позовну заяву до Московського районного суду м. Харкова до Харківської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» про визнання вищевказаного експертного висновку незаконним. З метою підготовки до цього позову та збору доказів адвокатом Нечитайло М.О. було направлено до Харківської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» ряд адвокатських запитів від 18.06.2024 та від 28.06.2024, де була затребувана вищевказана інформація. Однак, відповідями Харківської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» на адвокатські запити серед іншого було повідомлено, що Харківська Філія не має законних підстав для інформування її про будь-які дії, вчинені експертами в рамках виконання ухвали суду про призначення експертизи; складання рахунка-фактури та акту виконаних робіт не передбачено; не можна надати вичерпного списку джерел, на основі яких була виконана експертиза та інше. Тобто, жодної з затребуваної інформації отримано не було. Крім того, останнім часом почастішали обстріли м. Харкова і переважно в районі місцезнаходження Харківської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» (Салтівський район) у є обґрунтовані переживання щодо того, що на час подання планованого позову, необхідні докази та інформація про вже проведену експертизу будуть знищені, тому з`явилась необхідність в поданні цієї заяви.

Дослідивши заяву з додатками суд приходить до наступних висновків.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Однак заявник, звертаючись до суду із заявою про витребування доказів до подання позовної заяви не дотримався вимог, визначених нормами цивільно-процесуального законодавства України для такої заяви, та не навів обґрунтування необхідності застосування саме інституту забезпечення доказів в контексті приписів ч.1 ст.116 ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст.116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Отже, інститут забезпечення доказів покликаний не стільки на здобуття доказів, які стосуються предмету доказування і мають значення (потрібні) для вирішення справи, скільки, насамперед, на запобігання їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і лише за наявності відповідних умов та обставин, суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Процесуальним порядком та механізмом забезпечення доказів передбачено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення доказів, має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкоджені, втратити свою доказову цінність, тощо).

Таким чином, основною складовою заяви про витребування доказів має бути обґрунтування та доведення обставин, які свідчать про існування достатніх підстав вважати, що такі докази можуть бути в подальшому втрачені.

Разом з тим, подана заява таких обґрунтувань не містить. Посилання заявника на те, що Салтівський район м. Харкова, де знаходиться Харківська філія судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» переважно знаходиться під постійними обстрілами не відповідає дійсності, оскільки всі райони міста знаходяться під прицілом влучань ракет, випущених з території рф.

Частиною 4 ст.263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №367/6751/18-ц (провадження № 61-23322св19)викладено наступну правову позицію: «Суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим(ч.1 ст.116 ЦПК України).

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки у сукупності усіх наведених умов, суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Разом з цим, згідно зі ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом».

Суд ще раз звертає увагу на те, що в матеріалах, які є предметом розгляду, не наведено будь-яких обставин та належних доказів, які дають підставу припускати, що докази, які заявник наразі просить суд витребувати, можуть бути втрачені або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Вбачається, що фактично мета відповідної заяви зводиться до «здобуття доказів», а не їх «забезпечення», що є різними правовими поняттями та мають диференційоване правове регулювання та підґрунтя.

Заявлені у заяві вимоги по суті є клопотанням про витребування доказів, адже обставини, які на думку заявника вказують на необхідність забезпечення доказів, полягають у тому, що він не має можливості самостійно отримати такі докази, а не у тому, що такі докази у майбутньому можуть бути втраченими або їх збирання чи подання стане згодом неможливим чи утрудненим.

Таким чином, заявником у поданій заяві не зазначено обґрунтування необхідності забезпечення доказів, а також не вказані підстави, що доведені належними доказами, припускати, що докази, які він просить забезпечити можуть бути втрачені або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.117 ЦПК України, за подання заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом. Документ, що підтверджує сплату судового збору, додається до заяви.

Як вбачається до заяви про забезпечення доказів не додано документу що підтверджує сплату судового збору.

З огляду на зміст заяви, її обґрунтування, додані до неї документи, а також зазначену правову позицію Верховного Суду, наразі суд не вбачає підстав для розгляду відповідної заяви.

Відповідно до ч.4 ст.117 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що заяву необхідно повернути заявнику, як таку, що не відповідає вимогам ст.117 ЦПК України.

Разом з тим, суд роз`яснює, що у разі подання позову, заявник не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про витребування доказів в порядку ст.84 ЦПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.84,116,117,258-261,353-355 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву адвоката Нечитайло Маргарити Олегівни в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення доказів до подання позовної заяви - повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення.

Повний текст ухвали складено 19.09.2024.

Суддя: А.М. Задорожна