КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/2678/24

17 вересня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Колесника О.М., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 , у тому числі й у кв. АДРЕСА_2 , здійснюється Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція».

Згідно наявної у позивача інформації, відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_3 відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади м.Києва, а також є користувачами послуг ТОВ «Євро-Реконструкція» з теплової енергії (централізоване опалення) та постачання гарячої води.

23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№111(4511).

Відповідно до ч.2 ст.641 ЦК України реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Зазначало, що послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Вказувало на те, що відповідно до п.13 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 року № 830, індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку за надані послуги, факт отримання послуги.

Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання і укладаються з урахуванням статтей 633, 634, 641, 642 ЦК України, були опубліковані на офіційному веб-сайті ТОВ «Євро-Реконструкція» 13 жовтня 2021 року.

Зазначало, що договір про надання послуг, який передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між відповідачами та позивачами не був укладений, також заява -приєднання до умов індивідуального типового договору споживачами послуг до ТОВ «Євро-Реконструкція» не надавалися.

Вказувало на те що, не дивлячись на те, що відповідачі упродовж певного періоду споживають послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, вони зобов`язані оплатити позивачу усі фактично спожиті ними послуги у повному обсязі.

Зазначало, що відповідачі своєчасно з серпня 2017 року не вносили плату за отриманні послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилася заборгованість станом на 01.01.2024 року у розмірі 42 732, 40 грн.

Інфляційна складова боргу-7 249, 30 грн. Розмір 3 % річних розраховано за формулою: сума боргу* 3%/365 * кількість днів прострочення та, відповідно до розрахунку, ціна вимоги становить 2 071, 70 грн.

З урахуванням викладеного, просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 42 732, 40 грн., інфляційну складову боргу 7 249, 30 грн., та 3% річних у розмірі 2 071, 70 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2024 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» () заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 52 053,40 грн., яка складається із заборгованості за послуги з гарячого водопостачання у розмірі 42 732,40 грн., 3% річних у розмірі 2 071,70 грн. та 7 249,30 грн. - інфляційної складової боргу.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» () витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн. в рівних частках з кожного.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 03 травня 2024 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив суд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що cудом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано того факту, що позивачем був пропущений строк позовної давності звернення до суду з даним позовом. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З серпня 2017 року по 24 лютого 2022 року, коли почалася війна з росією і в Україні введено військовий стан, пройшло майже п`ять років, а з серпня 2017 року до 01.01.2024 року пройшло шість років і сім місяців. Ніяких змін до ст. 257 ЦК України не вносилось. З огляду на що апелянт вважає, що жодних підстав для задоволення позовних вимог позивача не було.

Вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано також те, що відповідачі сплачували кошти за надані послуги і це підтверджується квитанціями, які вони подавали як докази. Тобто, на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідачі своєчасно не вносили плату за користування комунальними послугами, у зв`язку з чим у них утворилась заборгованість станом на 01 січня 2024 року у розмірі 42732,40 грн., яка складається із заборгованості за послуги з гарячого водопостачання, починаючи з серпня 2017 року, що підтверджується копіями наявних в матеріалах справи рахунків.

Зазначав, що відповідачі не відмовлялися від оплати вартості наданих послуг, в матеріалах справи надані всі квитанції оплати наданих послуг за кожний місяць, починаючи з серпня 2017 року.

Вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що відповідачі повідомляли позивача про те, що з 2018 року в квартирі проживали 2 особи, в тому числі малолітня дитина ІНФОРМАЦІЯ_1 , але жодної реакції зі сторони позивача не було, даний факт позивач проігнорував. На підтвердження даного факту відповідачі надали суду першої інстанції акт фактичного проживання, але суд проігнорував даний документ і не взяв його до уваги. Більш того, суд не взяв до уваги факт того, що з 2017 року і по дату подачі позовної заяви, позивач не направляв жодної претензії відповідачам та не намагався вирішити дане питання в досудовому порядку.

Зазначає, що позивач ввів суд першої інстанції в оману, так як він володів інформацією про те, що відповідачі провели опломбування лічильників, а тому нарахування вартості послуги з гарячого водопостачання на кожну особу, яка зареєстрована в спірній квартирі, а не відповідно до показників лічильника, є незаконним.

Зазначав, що в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України постановою від 5 березня 2022 року № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану заборонив:

нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населення плати за житлово- комунальні послуги;

припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх несплати або оплати не в повному обсязі.

Закон України " Про житлово-комунальні послуги" визначає, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ЗУ "Про торгово-промислові палати в Україні" (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого КМУ, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув грунту, інші стихійні лиха тощо.

Тобто, це означає, що війна є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), а тому особа звільняється від відповідальності у випадку несплати чи несвоєчасної сплати за комунальні послуги.

Також звертає увагу, що воєнний стан не звільняє громадян України від сплати за комунальні послуги, однак пеня та штрафи в цей період не нараховуватимуться.

Таким чином вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи. Вказує на те, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи призвела до ухвалення помилкового рішення.

27 червня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ТОВ «Євро-Реконструкція» Костюченко Валерії Андріївни.

У вказаному відзиві зазначає, що станом на дату подання ТОВ «Євро-Реконструкція» до Дарницького районного суду м. Києва позову про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з постачання гарячої води за період з 01 серпня 2017 року по 31 грудня 2023 року, квартира відповідачів АДРЕСА_3 обліковувалася як така, що не обладнана індивідуальним засобом обліку гарячої води, а тому нарахування коштів за послугу з постачання гарячої води за вказаною адресою здійснювалося за нормою споживання на кількість зареєстрованих осіб (п.11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, п.2, ч.2, ст. 9, Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». 23 лютого 2024 року ТОВ «Євро-Реконструкція» взяло на облік індивідуальні засоби обліку гарячої води заводський №74, № 79, які встановлені в квартирі відповідачів, а тому нарахування плати за послугу з постачання гарячої води за показниками індивідуальних засобів обліку гарячої води здійснюється позивачем з 23.02.2024 року.

Вказувала на те, що зазначені відповідачами в апеляційній скарзі засоби обліку гарячої води, які встановлені зі слів відповідачів у квартирі, на обліку у позивача до 23 лютого 2024 року не перебували.

Доказів того, що відповідачі повідомляли та надавали до теплопостачальної організації документи щодо встановлення, опломбування та постановки на облік встановлених у їх квартирі індивідуальних засобів обліку гарячої води до ТОВ «Євро-Реконструкція» та до суду не надано.

Відповідачі з серпня 2017 року в повному обсязі не вносили плату за отримані послуги з постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 31.12.2024 року в розмірі 42 732,40 грн.

При цьому, відповідачі заявляють про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності до заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості в межах трирічного строку позовної давності.

Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID- 19) строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України був встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений (від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 № 928).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 червня 2023 року.

Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеним може бути строк позовної давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Нарахування коштів за спожиті послуги гарячого водопостачання за період з 01.08.2017 року по 01.01.2024 року здійснено позивачем в межах строків позовної давності, а подана відповідачем заява про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності до заявлених вимог - не підлягає задоволенню.

Щодо зупинення перебігу позовної давності на строк дії правового режиму воєнного стану представник позивача зазначала наступне.

Законом України від 15.03.2022 р. №2120-1Х «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності, зокрема, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19 який, з-поміж іншого передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються загальні і спеціальні строки позовної давності встановлені, ст. 257-259 ЦК України.

Так, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

У зв`язку з військовою агресією проти України указом Президента від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 24.02.2022 року, дія якого неодноразово продовжувалась відповідними указами Президента України, крайнім з яких є указ Президента України №271/2024 від 06.05.2024 року, що затверджено Законом України №3684-ІХ від 08.05.2024 року, який продовжує дію воєнного стану до 12.08.2024,

Отже, керуючись п. п.12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки карантин почався на території України 12 березня 2020 року, а воєнний стан - 24 лютого 2022 року, то можна зробити висновок про те, що загальна позовна давність була продовжена 12 березня 2020 року на період дії карантину, та призупинила свій перебіг з 24 лютого 2022 року. 08 липня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла відповідь на відзив від апелянта відповідно до якої, останній підтримав доводи, які викладені в апеляційній скарзі.

25 липня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло заперечення на відповідь на відзив в якому представник позивача підтримала доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ст розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив та заперечення, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 року № 1198-VII виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 01.07.2014 року є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

ТОВ "Євро-Реконструкція" має ліцензію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на постачання теплової енергії (а.с. 18).

Відповідно до відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 . (а.с. 9).

Згідно з розрахунком, наданим ТОВ «Євро-Реконструкція», відповідачі, як споживачі послуг гарячого водопостачання, з серпня 2017 року своєчасно не вносили плату за отримані послуги з гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_4 , у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 01 січня 2024 року становить 42 732, 40 грн., інфляційна складова боргу-7 249, 30 грн., 3 % річних що становить 2 071, 70 грн. та нараховувалася за нормативами (нормами) споживання відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі.( а.с. 7-8).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ "Євро-Реконструкція" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції послався на те, що повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, чинної на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила № 630).

Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуги з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21 липня 2005 р. № 630.

Відповідно до ч. 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

Згідно з п. 30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 . (а.с. 9).

Відповідачі не укладали з Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» договір про надання послуг з постачання гарячої води.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачами не належним чином виконувався обов`язок по оплаті наданих їм позивачем послуг з централізованого постачання гарячої води, внаслідок чого у них перед позивачем утворилась заборгованість.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

З огляду на вищенаведене, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» має право на відшкодування також інфляційних втрат та 3% річних нарахованих на суму заборгованості.

Згідно з розрахунком, наданим ТОВ «Євро-Реконструкція», відповідачі, як споживачі послуг гарячого водопостачання, з серпня 2017 року своєчасно не вносили плату за отримані послуги з гарячого водопостачання у зв`язку з чим у них утворилась заборгованість, яка станом на 01 січня 2024 року становить 42 732, 40 грн., інфляційна складова боргу-7 249, 30 грн., 3 % річних становить 2 071, 70 грн. та нараховувалася за нормативами (нормами) споживання відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі.( а.с. 7-8).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те що, споживши надані позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» послуги з постачання гарячої води, відповідачі належним чином не виконали покладений на них законодавством обов`язок щодо сплати вартості спожитих послуг.

Доводи апеляційної скарги про те, що cудом першої інстанції не було враховано заяву відповідачів про пропуск відповідачем строку позовної давності щодо позовних вимог позивача про стягнення заборгованості, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц викладено правову позицію, згідно якої відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувалася.

Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною слід вважати позовну давність лише за вимогою, що виникла до 12 березня 2017 року.

Строк позовної давності за вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважається продовженим на підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Оскільки, з 12 березня 2017 року строк позовної давності продовжений, то заборгованість відповідачів за надану послугу з постачання гарячої води у період з серпня 2017 року по грудень 2023 року нарахована в межах строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не взяв до уваги той факт, що відповідачі повідомляли позивача про те, що з 2018 року в квартирі АДРЕСА_3 проживали лише 2 особи, в тому числі малолітня дитина ІНФОРМАЦІЯ_1 , але жодної реакції зі сторони позивача на вказані обставини не було, даний факт позивач проігнорував, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на наступне.

Як вже встановлено судом ТОВ «Євро-Реконструкція» здійснює постачання гарячого водопостачання до вказаного багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 .

Доказів того, що у зазначений період послуги, що надає позивач, відповідачами не споживались, суду надано не було. Із заявою про те, що вони не проживають за вказаною адресою, відповідачі до ТОВ «Євро-Реконструкція» не зверталися, так як доказів існування таких звернень матеріали справи не містять.

При цьому, навіть проживання в іншому місці не звільняє відповідачів від обов`язку оплати отриманих комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено їх реєстрацію у зазначеній вище квартирі, а отже вони є користувачами наданих послуг.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 вересня 2019 року у справі № 335/479/17, провадження № 61-22435св18.

Доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховано факт сплати відповідачами вартості наданих позивачем послуг з гарячого водопостачання, що підтверджується квитанціями, які подавали відповідачі як докази, правильності висновків суду також не спростовують з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та наданих відповідачем квитанцій про оплату послуг з постачання гарячої води, дійсно оплата вартості спожитих послуг відповідачами здійснювалась, однак була частковою, не в повному обсязі внаслідок чого і виникла заявлена позивачем заборгованість. Вказане підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за житлово-комунальні послуги ( а.с. 7), з якого також вбачається, що сума заборгованості за спожиті послуги з постачання гарячої води, що заявлена позивачем до стягнення з відповідачів, розрахована з урахуванням часткової сплати таких послуг відповідачами.

Посилання апелянта на те, що в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України постановою від 5 березня 2022 року № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану заборонив: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населення плати за житлово- комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх несплати або оплати не в повному обсязі, колегія суддів відхиляє як безпідставні з огляду на наступне.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом №2102-IX від 24 лютого 2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та триває станом на час вирішення справи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні», Кабінет Міністрів України постановив установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється:

- нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285);

-припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285);

-стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 р. з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312; 2016 р., № 46, ст. 1669; 2022 р., № 26, ст. 1418), або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, документи, що підтверджують факт перетинання державного кордону України (на виїзд з України і в`їзд в Україну) у відповідний період часу), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285); -нарахування плати за житлово-комунальні послуги з дати початку по дату завершення тимчасової окупації територій, включених до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, та стягнення заборгованості за ці послуги, утвореної після 24 лютого 2022 р. за відповідний період окупації, споживачів та/або членів їх сімей на відповідній території.

Відповідно до наказу № 309 від 22.12.2022 року Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» вбачається, що міста Київ в даному переліку немає, а тому відсутні підстави для не нарахування інфляційних нарахувань, процентів річних за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги відповідачами.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції виконано вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно досліджено і оцінено докази та встановлено обставини у справі, правильно застосовано норми матеріального права, внаслідок чого ухвалено законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову .

Всі інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2024 року залишенню без змін.

При цьому, враховуючи той факт, що за наслідками апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції не було ухвалено судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, яві судом першої інстанції було задоволено, то колегія суддів не вбачає підстав для покладення на відповідача відшкодування понесених позивачем судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: