Провадження № 2/202/1666/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Доценко С.І.,

секретаря судового засідання Тарасової К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судуцивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діють в особистих інтересах та в інтересах своєї малолітньої дитини ОСОБА_4 , третя особа служба у справах дітей Краматорської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані він, його дружина ОСОБА_5 , його дочка ОСОБА_2 , його зять ОСОБА_3 та його онука ОСОБА_4 . Впродовж останніх шести років відповідачі не мешкають в його будинку, а в 2019 році виїхали до Російської Федерації та отримали громадянство. Вказує, що у зв`язку з підвищенням тарифів, позивач змушений сплачувати комунальні послуги за себе та відповідачів, а відповідачі не мають наміру повертатися до України, а тому позивач був вимушений звернутись до суду з метою захисту своїх прав та інтересів.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 21.01.2022 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку загального позовного провадження.

26 вересня 2023 року на підставі Розпорядження Верховного Суду № 8/0/9-22 від 15.03.2022 року «Про заміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до ч. 7 ст. 147 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» зазначену справу було передано за підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2023 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2024 року справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, але в матеріалах справи містяться їх заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують.

Представник в судове засідання не з`явився, але надіслав заяву про розгляд справи без його участі.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування від 16.04.1993 року.

Відповідно до довідки №70579 від 17.12.2021 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані позивач, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є громадянами іншої держави, що підтверджується копіями паспортів № НОМЕР_1 від 28.05.2019 року, №94 18 768678 від 22.03.2019 року, №94 18 768679 від 22.03.2019 року, №76 0731453 від 24.05.2019 року, копією Свідоцтва про народження, зареєстрованого в реєстрі №18/76-н/18-2018-4-694, копією Свідоцтва № НОМЕР_2 про реєстрацію місця проживання, та з яких вбачається, що вони зареєстровані з 27.03.2019 року в АДРЕСА_2 , Республіка Удмуртська.

Також, матеріали справи містять власноруч написані заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким відповідачі підтверджують той факт, що вони є громадянами РФ з 22.03.2019 року та зареєстровані в АДРЕСА_2 , Республіка Удмуртська.

Так, приписами ч.ч. 1, 2 ст.64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 163 Житлового Кодексу України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктом 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою ст. 71 Житлового Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Враховуючи те, що відповідачі не проживають в зазначеному житловому будинку більше 6 (шести) місяців, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несуть, не надали суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджають їм користуватися житловим приміщенням, суд приходить до переконання, що у відповідності до вимог частини 1 статті 71, ст. 72 ЖК України, вони можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Тобто спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», підзаконними нормативними актами, визначено позасудовий порядок вирішення і оформлення питань зняття з реєстрації місця проживання особи, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та інших органів державної влади.

Таким чином, рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання зазначених осіб, що відноситься до компетенції органів місцевого самоврядування.

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку , що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 71, 72, 64, 163 ЖК України, ст.ст. 76-81, 89, 141, 200, 258-259, 263-268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діють в особистих інтересах та в інтересах своєї малолітньої дитини ОСОБА_4 , третя особа служба у справах дітей Краматорської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим будинкомза адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судові витрати в сумі 908,00грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 02.09.2024 року.

Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України або в підсистемі "Електронний суд".

Суддя С. І. Доценко