УХВАЛА

Іменем України

15.01.2024 Справа №607/932/24 Провадження №2-к/607/1/2024

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Марциновська І.В. під час вирішення питання про прийняття до розгляду клопотання боржника ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду

УСТАНОВИЛА:

Боржник ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Варода П.Б., звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Ознайомившись зі змістом клопотання та доданих до нього документів, доходжу такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 23 Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19.10.1996, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 14.09.2006 та набула чинності для України 01.02.2008 (далі за текстом Конвенція), заходи, ужиті органами Договірної Держави, визнаються в силу закону в усіх інших Договірних Державах.

Положенням ст. 24 Конвенції передбачено, що без шкоди для п. 1 ст. 23, будь-яка зацікавлена особа може звернутися до компетентних органів Договірної Держави з проханням про прийняття рішення щодо визнання або невизнання заходу, ужитого в іншій Договірній Державі. Процедура визначається правом Держави, в якій було подано прохання.

Так само згідно зі ст. 26 Конвенції якщо заходи, яких ужито в одній Договірній Державі та які є в ній такими, що підлягають виконанню, потребують виконання в іншій Договірній Державі, на прохання зацікавленої сторони вони визнаються такими, що підлягають виконанню або реєстрації з метою виконання в такій іншій Державі відповідно до процедури, визначеної правом останньої Держави.

Системний аналіз зазначених вище положень Конвенції свідчить про те, що визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду визначається правом держави, в якій було подано відповідне клопотання.

Так, згідно з ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ч. 1 ст. 465 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Відтак законодавець чітко визначив перелік осіб, яким надане право на звернення до суду з даним клопотанням, та боржник до таких осіб законодавцем не віднесений.

Разом з тим, як вбачається зі змісту клопотання, ОСОБА_1 є саме боржником під час примусового виконання наказу Відділу у справах сім`ї Вищого суду юстиції Англії та Уельсу від 01.12.2023 у справі № FD23P00307, а відтак є особою, неуповноваженою на звернення до суду з даним клопотанням.

При цьому слід зазначити, що у своєму клопотанні ОСОБА_1 посилається на п. 15 зазначеного вище наказу від 01.12.2023, у якому ОСОБА_1 зобов`язано якнайшвидше подати до суду копію цього наказу (яка має бути перекладена на українську мову в прискореному порядку) за рахунок британських адвокатів відповідача разом з заявою про визнання наказу, винесеного цим судом, таким, що підлягає виконанню в судах України відповідно до ст. 26 Гаазької конвенції від 1996 року.

Разом з тим, як зазначив суд вище, відповідно до ст. 26 Конвенції надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду визначається правом держави, в якій було подано відповідне клопотання, а тому обов`язок виконання рішення іноземного суду не може превалювати над дотриманням вимог норм чинного цивільного процесуального законодавства України, що також кореспондується і з нормами міжнародного права, які регулюють дані правовідносини.

При цьому ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до відповідного органу опіки та піклування чи до Національної соціальної сервісної служби України з ініціюванням питання звернення останніх до суду як осіб, відповідальних за забезпечення захисту прав та інтересів дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Крім цього, відповідно до ч. 2, 3 ст. 466 ЦПК України до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); 3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи; 4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Разом з тим подане клопотання указаним вимогам закону не відповідає з огляду на таке.

Так, заявник до клопотання про визнання та примусове виконання наказу Відділу у справах сім`ї Вищого суду юстиції Англії та Уельсу від 01.12.2023 у справі № FD23P00307 не подав засвідчену в установленому порядку копію даного рішення іноземного суду. При цьому суд зазначає, що подання електронної копії даного рішення із засвідченням вірності цієї копії оригіналу без наявності самого оригіналу не відповідає положенням ст. 466 ЦПК України.

Також є хибними посилання ОСОБА_1 на положення ч. 5 ст. 466 ЦПК України, оскільки дане клопотання подане до суду не в електронній, а в паперовій формі, відтак заявник зобов`язаний подати усі визначені законом документи разом з поданням заяви, а не до початку судового розгляду клопотання.

Так само у порушення п. 2 ч. 3 ст. 466 ЦПК України заявник не подав офіційний документ про те, що наказ Відділу у справах сім`ї Вищого суду юстиції Англії та Уельсу від 01.12.2023 у справі № FD23P00307 набрав законної сили. Відсутні такі відомості і в самому рішенні іноземного суду.

Крім цього, згідно з ч. 4 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою у порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до ст. 79 Закону України «Про нотаріат» нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус.

Аналогічні положення викладені у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012.

Для перекладу надаються оригінали документів або їх нотаріально засвідчені копії. Документи, викладені на двох і більше окремих аркушах, що подаються для засвідчення вірності перекладу або засвідчення справжності підпису перекладача, повинні бути з`єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз`єднання без порушення цілісності, пронумеровані і скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи (у разі наявності), яка видала документ.

Переклад робиться з усього тексту документа, в тому числі з печатки і штампу. Переклад виконується на окремому аркуші чи аркушах. Він прикріплюється до оригіналу документа, прошнуровується і скріплюється підписом нотаріуса та його печаткою.

Разом з тим копія перекладу наказу Відділу у справах сім`ї Вищого суду юстиції Англії та Уельсу від 01.12.2023 у справі № FD23P00307 не засвідчена відповідно до зазначених вище вимог, що позбавляє суд можливості встановити достовірність такого перекладу.

Крім цього, звертаю увагу, що в додатку А до наказу Відділу у справах сім`ї Вищого суду юстиції Англії та Уельсу від 01.12.2023 у справі № FD23P00307 зазначено, що до вказаного додатку додається повідомлення про примусове виконання рішення. Однак таке повідомлення про примусове виконання рішення до додатку А заявником не долучене.

Відповідно до ч. 4 ст. 466 ЦПК України суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, або клопотання подане особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

З урахуванням викладеного доходжу висновку, що клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на визнання та примусове виконання рішення іноземного суду не оформлене відповідно до вимог, передбачених ст. 465, 466 ЦПК України, а тому підлягає залишенню без розгляду та поверненню особі, яка його подала.

Керуючись ст. 4, 5, 95, 258-261, 353, 354, 462, 465, 466 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання з доданими до нього документами ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду повернути заявникові без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І. В. Марциновська