КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4222/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Ящуку Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2023 року (суддя Савицький О.А.) про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою діяльністю «Альянс-Україна», третя особа: виконуючий обов`язки директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-Україна» Чумак Олег Петрович про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

у травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати наказ ТОВ «Альянс-Україна» № 2-к від 14 березня 2023 року про звільнення його з посади директора ТОВ «Альянс-Україна», поновити його на посаді директора ТОВ «Альянс-Україна» та стягнути з ТОВ «Альянс-Україна» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі.

Мотивуючі позовні вимоги, позивач зазначав, що 8 жовтня 2019 року він був прийнятий на посаду президента ТОВ «Україна-Альянс» на підставі протоколу Загальних зборів учасників ТОВ «Альянс-Україна» № 5 від 7 жовтня 2019 року. 17 травня 2023 року він отримав наказ ТОВ «Альянс-Україна» № 2-к від 14 березня 2023 року про його звільнення з посади директора на підставі протоколу № 01-03/2023 засідання Наглядової ради ТОВ «Альянс-Україна» від 14 березня 2023 року та протоколу № 02-03/2023 засідання Наглядової ради ТОВ «Альянс-Україна» від 14 березня 2023 року.

Позивач посилався на те, що при отриманні копії наказу, в.о. директора ТОВ «Альянс-Україна» Чумак О.П. не надав йому належним чином завірені копії зазначених вище протоколів засідань наглядової ради ТОВ «Альянс-Україна» від 14 березня 2023 року, а в наказі № 3-ОС від 14 березня 2023 року в.о. директора ТОВ «Альянс-Україна» Чумак О.П. вказав підставою його звільнення п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (припинення повноважень посадових осіб).

Позивач стверджував, що загальними зборами учасників ТОВ «Альянс-Україна» не приймалось рішення про припинення його повноважень як президента товариства, а також про обрання наглядової ради товариства та встановлення винагороди її членам, тому його звільнення є незаконним.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2023 року

провадження у справі закрито.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позивач посилається на те, що згідно з відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, інформація про наглядову раду ТОВ «Альянс-Україна», що підписала протоколи № 01-03/2023 та № 02-03/2023 від 14 березня 2023 року, відсутня, а відтак єдиним органом управління товариства залишаються Загальні збори учасників, які жодного разу не приймали рішення щодо обрання наглядової ради товариства та про припинення його повноважень, як директора.

Також позивач зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідач не надав суду доказів реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань змін в статуті товариства, затверджених протоколом позачергових зборів учасників ТОВ «Альянс-Україна» № 01/12-2022, тому суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що спірні правовідносини пов`язані з його корпоративним спором з учасниками товариства, що виключає розгляд даної справи в порядку господарського судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Альянс-Україна» - адвокат Боровець А.М. просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Представник відповідача посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суд, висловлену у постанові від 15 вересня 2020 року по справі № 205/4196/18, згідно якої спори про розірвання трудового договору за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України відносяться до юрисдикції господарського суду, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Крім того представник відповідача стверджує, що наглядова рада ТОВ «Альянс-Україна» була утворена в порядку, передбаченому Законом України «Про товариства з обмеженою відповідальністю», а твердження позивача про його необізнаність із фактом формування складу наглядової ради та її існування в товаристві, де він обіймав керівну посаду, є необґрунтованим.

Представник відповідача вважає, що аргументація позивачем апеляційної скарги щодо відсутності протоколів наглядової ради товариства та загальних зборів учасників ТОВ «Альянс-Україна», перебувають в полі корпоративного права та мають вирішуватись в рамках корпоративного спору у господарському суді, а не через призму трудових відносин.

Позивач ОСОБА_1 , його представник - адвокат Войстрик В.А. та третя особа в.о. директора ТОВ «Альянс-Україна» Чумак О.П., будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду апеляційної скарги (с.с.200, 202-203), у судове засідання не з`явилися, клопотання про його відкладення не подали, причини неявки суду не повідомили, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача ТОВ «Альянс-Україна» - адвоката Боровець А.М., яка просила залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «Альянс-Україна» (протокол № 5 від 7 жовтня 2019 року) та наказу № 2-к від 8 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків директора ТОВ «Альянс-Україна» за сумісництвом з 8 жовтня 2019 року (с.с.7).

На підставі наказу в.о. директора ТОВ «Альянс-Україна» № 2-к від 14 березня 2023 року Чумака О.П. , виданого на підставі протоколу № 01-03/2023 засідання наглядової ради ТОВ «Альянс-Україна» від 14 березня 2023 року та протоколу № 02-03/2023 засідання наглядової ради ТОВ «Альянс-Україна» від 14 березня 2023 року, ОСОБА_1 звільнено з посади одноособового виконавчого органу товариства - директора ТОВ «Альянс-Україна» з 15 березня 2023 року, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (с.с.10).

Копія наказу отримана ОСОБА_1 17 травня 2023 року (с.с.11).

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір у даній справі стосується оскарження законності розірвання з позивачем, як одноосібним виконавчим органом товариства, трудового договору на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (припинення повноважень за ч. 3 ст. 99 ЦК України) та виник між сторонами корпоративних відносин, а отже підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 510/456/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання з ним

трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 зазначено: «під час розгляду спору щодо розірвання трудового договору (контракту) за пунктом 5 статті 41 КЗпП України матиме значення не наявність підстав для припинення повноважень (звільнення) посадової особи, а дотримання органом управління (загальними зборами, наглядовою радою) передбаченої цивільним законодавством й установчими документами юридичної особи процедури ухвалення рішення про таке припинення. Тому Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що для визначення юрисдикції суду для розгляду ініційованого звільненим з посади керівником юридичної особи (її виконавчого органу) спору з цією юридичною особою, її власником (органом, уповноваженим здійснювати від імені власника управління такою особою) про законність звільнення цього керівника (припинення його повноважень або усунення від посади), слід враховувати таке : за правилами цивільного судочинства треба розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України (припинення повноважень за частиною третьою статті 99 ЦК України).

До юрисдикції господарського суду належать спори, в яких позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за частиною третьою статті 99 ЦК України, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оскаржує законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого припинення повноважень (звільнення). До 28 березня 2014 року, коли відповідно до підпункту 1 пункту 3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання діяльності юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 10 жовтня 2013 року набрала чинності нова редакція пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), юрисдикція господарського суду поширювалася на вищевказані спори за участю господарських товариств, а з 28 березня 2014 року - за участю будь-яких юридичних осіб.»

Звільнення ОСОБА_1 з посади виконавчого органу ТОВ «Альянс-Україна» - директора товариства на підставі протоколів засідання наглядової ради товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від припинення трудового договору, визначеного трудовим законодавством. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства прийняти рішення про припинення виконання повноважень директора товариства міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання нормами трудового законодавства.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12 січня 2010 року № 1-2/2010 у справі про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України роз`яснив, що реалізація учасниками акціонерного товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього товариства стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним.

У зв`язку з цим припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України дією уповноваженого органу

товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Зважаючи на вказане, зміст частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

Зміст частини третьої статті 99 та частини четвертої статті 145 ЦК України треба розуміти як право компетентного (уповноваженого) органу товариства відкликати члена виконавчого органу від виконання обов`язків, які він йому визначив.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 562/304/17.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Тобто пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України кореспондується з частиною третьою статті 99 ЦК України.

Зміни до статті 41 КЗпП України, а саме доповнення до цієї статті пунктом 5, внесено Законом України від 13 травня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів», який набрав чинності з 01 червня 2014 року. Згідно з пояснювальною запискою до проекту вказаного Закону передбачається, що така підстава розірвання трудового договору забезпечить «можливість розірвання трудового договору без наведення підстав при припиненні повноважень посадових осіб», а в якості компенсації для захисту інтересів останніх гарантує мінімальний розмір вихідної допомоги в розмірі середньої заробітної плати за шість місяців.

Отже, здійснення компетентним органом господарюючого суб`єкта права на усунення від посади відповідно до статті 99 ЦК України можливе в порядку реалізації ним своїх корпоративних прав у разі, якщо інше не передбачене Статутом, і як підстава такого звільнення може бути зазначене посилання на пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

При розгляді спору щодо розірвання трудового договору за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України має значення не наявність підстав для припинення повноважень (звільнення) посадової особи, а дотримання органом управління (загальними зборами, наглядовою радою) передбаченої цивільним законодавством та установчими документами юридичної особи процедури ухвалення рішення про таке припинення, що підтверджує висновок про належний розгляд справи в порядку господарського судочинства.

Такі висновки послідовно висловлювалися Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 15 вересня 2020 року в справі № 205/4196/18, від 13 жовтня 2020 року у справі № 683/351/16-ц, від 12 січня 2021 року у справі № 127/21764/17 , від 23 лютого 2021 року у справі № 753/17776/19 та від 6 вересня 2023 року у справі № 127/27466/20.

За таких обставин суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку, що заявлений у цій справі спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції правомірно закрив провадження у справі у порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, інформація про наглядову ради ТОВ «Альянс-Україна», що підписала протоколи, на підставі яких виданий наказ про звільнення позивача, відсутня, що позивач просить лише скасувати наказ про його звільнення з посади директора товариства, який підписаний в.о. директора товариства Чумак О.П. безпідставно, без наявності протоколу легальної та правомочної наглядової ради товариства, без протоколу загальних зборів учасників товариства про обрання наглядової ради товариства, не є підставою для скасування ухвали суду, оскільки, розгляд спору щодо розірвання трудового договору за пунктом 5 частини першої статті 41 цього Кодексу (припинення повноважень за частиною третьою статті 99 ЦК України,) віднесено до господарської юрисдикції, а доводи позивача підлягають перевірці та оцінці під час судового розгляду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук