Провадження № 2-др/686/117/24
УХВАЛА

17 вересня 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі судді Заворотної О.Л.

секретаря судового засідання Сікори Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницький заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького міськрайонного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі № 686/24254/23, в обґрунтування якої вказала, що в провадженні суду перебувала справа за позовом ОСОБА_2 про поділ належного відповідачці в порядку спадкування житлового будинку по АДРЕСА_1 . У відзиві на позов ОСОБА_1 повідомила, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які очікує понести відповідач складає 20,0 тис.грн. Позивачем подавались численні зміни клопотань про призначення судової експертизи, надання додаткових доказів, на які відповідач реагувала, надавала суду письмові докази і пояснення, таким чином вартість витрат адвоката зросла до 23619,20 грн., які відповідач сплатила адвокату, 31.07.2024 позивач залишив позов без розгляду, у зв`язку з чим просить стягнути з позивача понесені витрати на правничу допомогу, пов`язані із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Представник позивача ОСОБА_3 подав клопотання щодо вирішення заяви про розподіл судових витрат, де зокрема, зазначив, що відповідно до вимог ч. 3,4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрату часник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. А тому докази про понесення витрат на професійну правничу допомогу надаються з заявою по суті справи та лише у виключних випадках за наявності достатнього обґрунтування та з дотриманням процесуальних норм можуть бути подані після ухвалення судового рішення по суті позовних вимог. Жодних доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем із заявами по суті надано не було, а тому у відповідача відсутні підстави для задоволення заяви про розподіл судових витрат.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

У відповідності до приписів ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріли справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що в провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебувала справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Ухвалою суду від 15.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

12.10.2023 відповідач ОСОБА_1 подала відзив на позов де зазначила попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які очікує понести 20,0 тис. грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31.07.2024 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України на підставі заяви позивача про залишення позову без розгляду.

02.08.2024 відповідачка ОСОБА_1 падала заяву про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 23619,20 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу, відповідач надала договір про надання юридичних послуг від 29.09.2023, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Плющ Л.П., відповідно до умов якого адвокат взяла на себе зобов`язання представництва інтересів замовниці при розгляді справ в судах. Замовник зобов`язалась оплачувати витрати, необхідні для виконання доручень із розрахунку 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день укладання договору за годину роботи адвоката.

Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 31.08.2024 до договору про надання юридичних послуг від 29.09.2023 адвокатом витрачено 22 години часу , що підлягають оплаті в сумі 23619,2 грн.

Згідно квитанції № 76 від 29.09.2023 та квитанції № 76 від 31.07.2024 ОСОБА_1 сплатила адвокату Плющ Л.П. 20,0 тис грн. та 3619,00грн. відповідно за підготовку до ведення справи, підготовку відзиву, збір доказів, представництво в судах.

Звернувшись із заявою про стягнення судових витрат у справі відповідач ОСОБА_1 послалася на необґрунтованість дій позивача.

Згідно частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України).

Частинами 1 і 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За нормами частини 5 статті 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до частини 9 статті 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, відповідно до положень частин 5, 6 статті 142, частини 9 статті 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини 5 статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Схожі висновки викладені Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18, від 06 липня 2023 року у справі № 750/6669/22.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 295/2963/21 зазначено, що звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати.

Як вбачається із правових позицій Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16, від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18, саме по собі звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені.

Слід зазначити, у поданій відповідачкою заяві про стягнення судових витрат не наведено належних обґрунтувань щодо зловживання позивачем процесуальними правами, а саме по собі пред`явлення позову ОСОБА_2 не може свідчити про необґрунтованість його дій.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви відповідачки ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 понесених нею витрат на правничу допомогу у сумі 23619,20 грн. слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 142, 258, 270 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Дата складення повного тексту ухвали: 17.09.2024.

Суддя: