Номер провадження: 22-ц/813/5509/24
Справа № 521/2069/24
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Ровенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2024 року, постановленого під головуванням судді Мурзенко М.В., повний текст рішення складений 10 квітня 2024 року, у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.07.2021 року станом на 29.01.2024 року в розмірі 68882 грн. 66 коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 грн. 00 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що 05.07.2021 року відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав Паспорт кредиту, а також Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що є формою укладення кредитного договору, відповідно до умов якого позивачем відповідачеві було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 50000 грн. строком на 12 місяців зі сплатою 42 % річних з погашенням кредитної заборгованості щомісячними платежами в розмірі 5 % від суми заборгованості за кредитом за попередній місяць, але не менше 100 грн., а у разі прострочення погашення кредиту в розмірі 10 % від суми заборгованості, але не менше 100 грн. із нарахуванням відсотків відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за ставкою 60 % річних. Відповідну заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, було підписано відповідачем за допомогою ОТР пароля, що було погоджено із відповідачем під час підписання ним 29.05.2020 року Анкети опитувальника.

Однак, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань, утворилась заборгованість, яка станом на 29.01.2024 року складає 68882 грн. 66 коп., з яких 55272 грн. 26 коп. заборгованість за тілом кредиту, 13610 грн. 40 коп. заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2024 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 48 074 грн. 76 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі, в інший частині рішення залишити без змін, посилаючись на неповне, всебічне та об`єктивне дослідження всіх обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, а тому підстави для відмови в задоволені позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом за період з 05.07.2021 року по 13.12.2023 року були відсутні.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач не надав доказів того, що відповідач був ознайомлений з істотними умовами договору, оскільки доказом є Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 05.07.2021 року, якою передбачено базову процентну ставку за користування кредитом.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, посилаючись на те, що умови договору в частині сплати відсотків не були узгоджені сторонами та відповідач діяла на виконання умов договору в частині повернення лише отриманих нею грошових коштів.

В судове засідання, призначене на 10 вересня 2024 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 65, 66-67).

Від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю (а.с. 68-69).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання та явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 29 травня 2020 року відповідачем було підписано Анкету заяву клієнта фізичної особи про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка, серед іншого містить угоду про використання простого електронного підпису, відповідно до умов якої сторони узгодили при наданні Банком будь-яких послуг, в т.ч. щодо переказу коштів, укладення між Сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису. Сторони визнають простим електронним підписом такі способи підписів Клієнта: ОТРпароль, QRкод, підпис стілусом на планшеті у відділенні банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився», тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах Банку в мережі Інтернет, де Клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення Банку на здійснення операції з переказ коштів, тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК банку дає Клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої Клієнт надає Банку шляхом підписання зазначеними способами.

Відповідно до п.п. 66 п. 4 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою НБУ від 19.05.2020 №65, otpпароль (одноразовий пароль) певна послідовність текстових символів та/або цифр, що генерується програмними засобами банку централізовано і є дійсною лише для цієї цілі та обмеженою в часі, яку банк надсилає особі на її номер телефону у вигляді текстового повідомлення.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що 05.07.2021 року відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав Паспорт кредиту, а також Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що є формою укладення кредитного договору, відповідно до умов якого позивачем відповідачеві було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 50000 грн. строком на 12 місяців зі сплатою 42 % річних з погашенням кредитної заборгованості щомісячними платежами в розмірі 5 % від суми заборгованості за кредитом за попередній місяць, але не менше 100 грн., а у разі прострочення погашення кредиту в розмірі 10 % від суми заборгованості, але не менше 100 грн. із нарахуванням відсотків відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за ставкою 60 % річних. Відповідну заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, було підписано відповідачем за допомогою ОТР пароля, що було погоджено із відповідачем під час підписання ним 29.05.2020 року Анкети опитувальника.

Оскільки, відповідачка умови договору не виконувала, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.07.2021 року станом на 29.01.2024 року в розмірі 68882 грн. 66 коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 грн. 00 коп.

Задовольняючи частково позов АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги доведені не в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом вірно зазначено про те, що відповідачка користувалася карткою НОМЕР_1 , на якій були наявні її власні кошти раніше 05.07.2021 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України, сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 05.07.2021 року не містить положень, щодо застосування викладених в ній положень до відносин між сторонами, які виникли до моменту її підписання, у зв`язку із чим суд погоджується із доводами сторони відповідача про неможливість застосування викладених в ній умов кредитування до правовідносин, що склались між сторонами.

З анкети заяви клієнта фізичної особи про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписаної відповідачкою 29 травня 2020 року вбачається, що відповідачка підписанням цього документу на підставі ст. 634 ЦК України приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі Умови та Правила), що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua /terms, в редакції, чинній на дату підписання цього документу, згода з тим, що ця анкета заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг.

Судом вірно встановлено про відсутність відомостей про редакцію Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», чинну на дату підписання відповідачкою заяви від 29.05.2020 року та доказів ознайомлення відповідачки з відповідною їх редакцією.

З наданої стороною позивача виписки про рух коштів вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, має заборгованість з погашення кредиту, не здійснює платежів на його погашення з 24.04.2023 року.

З зазначеної виписки також вбачається, що станом на 05.07.2021 року залишок особистих коштів відповідача на картковому рахунку складав 150 грн. 99 коп., за період з 05.07.2021 року на картку надійшло 315188 грн. 25 коп., здійснено видаткових операцій на загальну суму 384196 грн. 90 коп., в т.ч. списано позивачем коштів на сплату відсотків 20933 грн. 89 коп. (01.12.2023 року 1908 грн. 00 коп., 01.11.2023 року 1971 грн. 60 коп., 01.10.2023 року 1908 грн. 00 коп., 01.09.2023 року 1971 грн. 60 коп., 01.08.2023 року 1971 грн. 60 коп., 01.07.2023 року 1908 грн. 00 коп., 01.06.2023 року 1971 грн. 60 коп., 01.05.2023 року 1872 грн. 33 коп., 01.04.2023 року 2921 грн. 76 коп., 01.11.2022 року 1235 грн. 68 коп., 01.06.2022 року 202 грн. 28 коп., 01.10.2021 року 119 грн. 21 коп., 01.09.2021 року 972 грн. 23 коп.).

Висновки суду про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основна сума заборгованості в розмірі 48074 грн. 76 коп. (384196 грн. 90 коп. 315188 грн. 25 коп. 20933 грн. 89 коп.) є вірними та відповідають встановленим обставинам справи.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині стягнення основної суми заборгованості в розмірі 5866 грн. 07 коп. та про відмову в задоволенні позову в іншій частині за недоведеністю вимог.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, а тому підстави для відмови в задоволені позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом за період з 05.07.2021 року по 13.12.2023 року були відсутні, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивачем до суду надано не було.

Крім того, позичальник 29.05.2020 року при укладенні кредитного договору у вигляді заяви-анкети не підписав жодного документу, який обумовлював би порядок та умови сплати таких платежів, як стягнення процентів, пені та штрафних санкцій за користування кредитними коштами.

Доводи про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач не надав доказів того, що відповідач був ознайомлений з істотними умовами договору, оскільки доказом є заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 05.07.2021 року, якою передбачено базову процентну ставку за користування кредитом, колегія суддів також залишає без задоволення, оскільки анкета-заява була підписана ОСОБА_1 ні 05.07.2021 року, а 29.05.2020 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивач звертаючись до суду з позовом, крім розрахунку заборгованості відповідача також надав до суду паспорт споживчого кредиту, який підписаний 05.07.2021 року відповідачем.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) дійшов наступного висновку, про те, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Зазначені обставини стали підставою для відступу Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18.11.2020 у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.12.2019 у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), на які посилається позивач, в яких зазначалось, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

З урахуванням того, що анкета-заява була підписана 29.05.2020 року, а паспорт споживчого кредиту 05.07.2021 року, у суду були відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» процентів за користування кредитом, через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві, а Умови та Правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 18 вересня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ С.М. Сегеда