Провадження № 2-с/161/131/24
У Х В А Л А

16 вересня 2024 року місто Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Івасюта Л.В., вивчивши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого за заявою стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» про видачу судового наказу з метою стягнення заборгованості за спожитий природний газ з боржника ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною заявою.

Заяву обґрунтовує тим, що 27.08.2024 Луцьким міськрайонний судом Волинської області видано судовий наказ про стягнення з неї заборгованості за спожитий природний газ в сумі 36572,22 грн. та судовий збір. Зазначає, що судовий наказ вона отримала 05.09.2024 засобами поштового зв`язку, в неї відсутня заборгованість перед ТОВ «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України», вона не укладала з ними договору щодо надання послуг та не споживає природний газ. Посилаючись на викладене, просить суд скасувати судовий наказ від 27.08.2024 про стягнення з неї заборгованості за спожитий природний газ.

Дослідивши матеріали справи та заяву про скасування судового наказу, суддя установив таке.

27.08.2024 Луцьким міськрайонний судом Волинської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ в сумі 36572,22 грн. та судовий збір.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Аналізуючи наведене, суддя приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки з матеріалів справи випливає, що між сторонами існує спір щодо суми заборгованості за спожитий природний газ.

Згідно з ч.2 ст. 164 ЦПК України, у разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачам позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Одночасно питання з повернення боржнику судового збору, внесеного ним за подачу заяви про скасування судового наказу, у випадку пред`явлення чи не пред`явлення стягувачем відповідного позову, цією нормою процесуального права окремо не вирішено.

Відповідно до частини восьмої статті 6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Відтак, вимоги, що пов`язуються з розподілом судових витрат, понесених боржником у випадку задоволення його заяви про скасування судового наказу, вирішується у відповідності до ст. 133,141 ЦПК України. Зазначені норми процесуального права мають загальний характер, і тому підлягають застосуванню в порядку цивільного судочинства, яке здійснюється за правилами передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного, позовного (загального або спрощеного), та окремого провадження (ч. 2 ст.19 ЦПК України), у випадку відсутності особливостей розподілу витрат, що визначаються окремо у цих провадженнях, та у разі прийняття остаточного рішення у справі.

За змістом частини 1статті 141 ЦПК Українивбачається, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, квитанцій, рахунків тощо).

Відповідно до положень ст. 42 ЦПК України та ч. 9 ст. 10 ЦПК України, сторонами, які понесли судові витрати, у справах наказного провадження є боржник та стягувач.

При цьому витрати, які поніс стягувач за подачу заяви про видачу судового наказу врегульовано спеціальною нормою процесуального права, а витрати, які поніс боржник при подачі заяви про скасування судового наказу, спеціальними нормами не врегульовано, а отже до цих витрат, можуть бути застосовані загальні норми процесуального права, якою єстаття 141 ЦПК України.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 за подання заяви про скасування судового наказу сплачено судовий збір у розмірі 155,00 грн., враховуючи що судовий наказ підлягає скасуванню, суму сплаченого судового збору необхідно стягнути з ТОВ «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1 , застосувавши при цьому до спірних відносин вимоги статті 141 ЦПК України, яка регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), та врахувавши одну із основних засад цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-171 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Скасувати судовий наказ, виданий 27 серпня 2024 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 161/15862/24 за заявою стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» про видачу судового наказу з метою стягнення заборгованості за спожитий природний газ з боржника ОСОБА_1 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1 витрати понесені нею у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 155 (сто п`ятдесят п`ять) гривень.

Роз`яснити заявникові (стягувачу) його право на звернення до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта