ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року м.Суми

Справа №591/4198/23

Номер провадження 22-ц/816/1135/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 лютого 2024 року у складі судді Шелєхової Г.В., ухваленого в м. Суми, повний текст якого виготовлено 07 лютого 2024 року,

в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ТОВ «Сумитеплоенерго» звернулося до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що товариство є надавачем послуг з постачання теплової енергії (централізованого опалення), в тому числі у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .Відповідач, будучи зареєстрованою та проживаючи у квартирі АДРЕСА_2 у цьому будинку, користувалася наданими послугами з централізованого опалення, але своєчасно та в повному обсязі не оплачувала за отримані послуги. У зв`язку з цим у період з 01 січня 2021 року до 30 квітня 2023 року заборгованість складає 37492 грн 14 коп., з яких: 36618 грн 50 коп. постачання теплової енергії; 25 грн 87 коп. обслуговування вузла комерційного значення; 66 грн 51 коп. заміна вузла комерційного обліку; 468 грн 38 коп. абонплата ТЕ; 312 грн 88 коп. абонплата ПГВ, які і просило стягнути з відповідача на свою користь.

Також, вважає, що є підстави для стягнення з відповідача 3% річних на суму 279 грн 06 коп. та інфляційне збільшення боргу на суму 993 грн 59 коп.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 лютого 2024 року у задоволенні позову ТОВ «Сумитеплоенерго» відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, ТОВ «Сумитеплоенерго» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішенні у справі, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що відповідачем не було дооформлено відключення від центрального опалення, як того вимагають норми Закону, а також відсутні докази , що вона, маючи технічну можливість, не користувалась центральним опаленням. Вважає, що постанова Сумського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року у справі №591/800/21, на яку посилався суд першої інстанції, не підлягає застосуванню, оскільки предмет судових справ не є тотожним.

Зазначає, що надані відповідачем рахунки за сплату газу за період з травня 2022 року до червня 2023 року та лист АТ «Сумигаз» від 09 січня 2024 року не підтверджують, що вона в спірний період не користувалася послугами централізованого опаленням.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить його залишити без змін, а доводи апеляційної скарги просить залишити без задоволення.

ТОВ «Сумитеплоенерго» подано заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство ще раз наголосило на тому, що квартира відповідача приєднана до системи централізованого теплопостачання, а суду не було надано належних та допустимих доказів на спростування цих обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановив, що згідно довідки, виданої Міським єдиним інформаційно-розрахунковим центром за адресою АДРЕСА_3 , значиться зареєстрованою ОСОБА_1 , яка є власником особового рахунку за даною адресою (а.с. 8).

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 20 травня 2011 року, з урахуванням змін внесених рішенням від 18 червня 2019 року №322, виробником та виконавцем послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води визначено ТОВ «Сумитеплоенерго» в межах території обслуговування згідно з додатком 2 (а.с. 15, 17).

Відповідно до оборотної відомості за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01 січня 2021 року до 30 квітня 2023 року за адресою: АДРЕСА_3 , позивачем нарахована заборгованість на загальну суму 37492 грн 14 коп., з яких: 36618 грн 50 коп. постачання теплової енергії; 25 грн 87 коп. обслуговування вузла комерційного значення; 66 грн 51 коп. заміна вузла комерційного обліку; 468 грн 38 коп. абонплата ТЕ; 312 грн 88 коп. абонплата ПГВ (а.с. 9-14).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зібраними у справі доказами підтверджено, що приміщення квартири, в якій зареєстрована та проживає відповідач, фактично від`єднано від централізованої системи теплопостачання з вересня 2007 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Споживач має право, в тому числі, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, проте, такому право прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (ст. 7 вказано Закону).

За змістом ч. 1 ст. 9 та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема, додержання вимог договору та нормативно-правових актів і забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання.

Частинами 1 та 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Пунктам 33 5 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21 серпня 2019 року за №830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 р. № 1022), передбачено, що плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з:

плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;

плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України;

плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.

Тобто, вказаними нормами зобов`язано споживач вносити плату лише за фактично отримані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 4 ст. 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав такими, що не підлягають доведенню обставини, встановлені постановою Сумського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року у справі №591/800/21 у справі за позовом ТОВ «Сумитеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, так як у цих судових справах беруть участь ті самі особи, як це і визначено ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Так, апеляційний суду у справі №591/800/21 визнав доведеним той факт, що 03 вересня 2007 року приміщення квартири АДРЕСА_4 вже було від`єднало від систем централізованого опалення, в передбаченому законом порядку, не зважаючи на не завершення процедури затвердження акту про відключення на засіданні комісії.

Колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не була позбавлена можливості використовувати централізоване опалення у спірному періоді, оскільки з акту приймання виконаних робіт по відключенню від системи централізованого теплопостачання житлової квартири, затвердженого 03 вересня 2007 року слідує, що після проведеної у квартирі АДРЕСА_4 встановлено відсутність опалювальних приборів, підключених до системи централізованого теплопостачання, та наявність теплової ізоляції транзитних трубопроводів централізованої системи теплопостачання (а.с. 59).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що 10 лютого 2020 року ОСОБА_1 зверталася до директора департаменту «Енергозбут» ТОВ «Сумитеплонерго» із заявою про проведення обстеження квартири на предмет відсутності в ній централізованого опалення (а.с. 61). Проте, доказів на підтвердження того, що представником товариства здійснювався вихід за місцем проживання відповідача, суду надано не було.

Надані відповідачем рахунки за спожитий газ, на думку колегії суддів, підтверджує використання у період з травня 2022 року до червня 2023 року індивідуального опалення у вказаному періоді.

Таким чином, враховуючи те, що факт відключення квартири АДРЕСА_4 від системи централізованого опалення ще у вересні 2007 року встановлено постановою Сумського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року, а позивачем не надано суду достатніх доказів, які б підтверджували користування ОСОБА_1 послугами з централізованого теплопостачання у період з січня 2021 року до 30 квітня 2023 року, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ТОВ «Сумитеплоенерго».

Установивши, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367-369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» залишити без задоволення, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов