ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/2785/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Курила О.М., Тичкової О.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Березюк А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 травня 2024 року в складі судді Власової Ю.Ю. у справі № 953/12619/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 31 серпня 2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Р51.13076.004279013.

07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні АТ «Ідея Банк» права вимоги до боржників, вказаних в Реєстрі боржників № 3, зокрема, до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № Р51.13076.004279013 від 31 серпня 2018 року у розмірі 16202,91 грн, з яких: 5900,73 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10302,18 грн - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн - сума заборгованості за комісіями.

06 червня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Z75.00507.004002754. Крім того, 17 липня 2018 року відповідач уклала із АТ «Ідея Банк» кредитний договір №Р51.13076.004115428.

07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні АТ «Ідея Банк» права вимоги до боржників, вказаних в Реєстрі боржників № 4, зокрема, до боржника ОСОБА_1 за кредитним договорами № Z75.00507.004002754 від 06 червня 2018 року у розмірі 38509,32 грн, з яких: 13379,20 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25130,12 грн - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн - сума заборгованості за комісіями та за кредитним договором № Р51.13076.004115428 від 17 липня 2018 року у розмірі 45308,55 грн, з яких: 16748,14 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 28560,41 грн - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн - сума заборгованості за комісіями.

Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги здійснювались безпосередньо AT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися.

Позивач стверджує, що всупереч умовам кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунок АТ «Ідея Банк». З огляду на викладене, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № Р51.13076.004279013 від 31 серпня 2018 року у розмірі 16202,91 грн; за кредитним договором № Z75.00507.004002754 від 06 червня 2018 року у розмірі 38509,32 грн; за кредитним договором № Р51.13076.004115428 від 17 липня 2018 року у розмірі 45308,55 грн, що складає 100 020,78 грн та понесені судові витрати.

22 лютого 2024 року через підсистему «Електронний суд» до суду першої інстанції адвокат Колмаков В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» та стягнути судові витрати.

Відзив на позовну заяву мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності у позивача ані виникнення у відповідача зобов`язань перед АТ «Ідея Банк» та відповідно наявність у банку права вимоги переданого позивачеві, ані факту переходу такого права до позивача, як підстави для звернення до суду. Окрім того, зазначив, що матеріали справи не містять жодного належного, достатнього та допустимого доказу перерахування позивачем кредитних коштів. Відтак, вважає, що позивачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема укладення кредитних договорів між ним та первісним кредитором на умовах, що вказані в наданих копіях договорів, перерахування тіла кредиту первинним кредитором, фактично наданих у кредит коштів та розмір відсотків, які він просить стягнути за період користування кредитними коштами. Оскільки позивач не надав доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора за кредитними договорами, а тому звернення позивача до суду за примусовою реалізацією такого права не підлягає задоволенню. Надані позивачем розрахунки заборгованості взагалі не є належними та допустимими доказами по справі, оскільки не містить формування заборгованості та її складові у заявленому розмірі. Вважає, що сам по собі розрахунок заборгованості не є доказом надання кредиту, наявності заборгованості та її розміру, оскільки не є первинним документом, що може підтвердити наявність заборгованості. Зауважує, що позивачем не було надано детального розрахунку стосовно виниклої заборгованості, що також виключає можливість задоволення позову. Крім того, просить застосувати строк позовної давності за вимогою позивача, а, відтак, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Також надав документи на підтвердження судових витрат на правову допомогу в суді першої інстанції в розмірі 8000,00 грн, тому просив стягнути судові витрати з позивача.

28 лютого 2024 року через підсистему «Електронний суд» до суду першої інстанції представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Панкратова Т.В. подала відповідь на відзив, в якій просила відзив відповідача залишити без розгляду та задоволення, й задовільнити позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Відповідь на відзив мотивована тим, що на момент подачі позовної заяви ТОВ «ФК «ЄАПБ» було надано до суду всі наявні документи по кредитним справам, які були передані первинними кредиторами в рамках укладених договорів факторингу. Наголосила на тому, що у період дії воєнного, надзвичайного стану строки визначенні ст.ст.257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк його дії. Відповідно до пункту 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Керуючись частиною 1 статті 261 ЦК України, вважає, що строк позовної давності починає відраховуватися з моменту відступлення права вимоги, а саме після підписання договору факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року, адже тільки з цього моменту позивач довідався про порушення відповідачем кредитних зобов`язань. Позивач, звернувшись до суду у грудні 2023 року, застосував заходи щодо захисту своїх прав в межах строків позовної давності. Отже, відсутні підстави вважати, що строк пред`явлення позовних вимог був пропущений. Крім того, заперечувала проти стягнення з позивача витрат на правову допомогу через відсутність документального підтвердження фактично понесених витрат, а також розрахунку таких витрат.

04 березня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до суду першої інстанції адвокат Колмаков В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому послався на те, що надані позивачем розрахунки заборгованості містять лише перелік складових заборгованості та підсумкові розміри заборгованості без визначення суми кредиту, процентів за користування кредитом та плати за обслуговування у розмірах, визначених кредитними договорами, однак детальний розрахунок із зазначенням даних складових в матеріалах справи відсутній. Виписка по рахунку не є первинним документом, що складений у відповідності до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16 липня 1999 року. Зазначає, що виписка не може бути допустимим доказом по справі, оскільки суперечать вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженої постановою Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року. В ордері-розпорядженні № 1 від 06 червня 2018 року у якості рахунків, між якими здійснювалось переміщення грошових коштів зазначені рахунки 9874 та НОМЕР_5, вказана обставина свідчить, що даний ордер не має відношення до кредитного договору № Z75.00507.004002754 від 06 червня 2018 року. Крім того у наданій позивачем разом із відповіддю на відзив виписці за договором № Z75.00507.004002754 від 06 червня 2018 року, у вказану дату - 06 червня 2018 року та на суму 15948,28 грн зазначено лише одну операцію, однак, номер документа у виписці - 1100698 (а не 1, як у ордера-розпорядження), а номер рахунку - НОМЕР_1 (у згаданому ордері-розпорядженні взагалі не зазначено). Тому зазначає, що не зрозуміло, які саме операції зазначені у виписці і як вони пов`язані із раніше поданими документами. Також зазначає, що аналогічна ситуація і з іншими виписками по іншим кредитним договорам. Звертав увагу на те, що позивачем попри висловлені у відзиві зауваження не надано доказів приналежності відповідачеві принаймні одного рахунку, на який би здійснювалась видача кредитів за усіма договорами, як і не надано доказів здійснення таких оплат. Наголошував на тому, що факт видачі кредитів, як ще один обов`язковий елемент предмету доказування, також залишається недоведеним. Щодо стягнення витрат на правову допомогу зазначив, що відповідачем усі вимоги для стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу дотримані, а позивачем надані лише заперечення загального характеру, тому відсутні перешкоди у стягненні з позивача судових витрат по справі.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 травня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості: за Кредитним договором № Р51.13076.004279013 від 31 серпня 2018 року у розмірі 16 202,91 грн, з яких: 5 900,73 грн - заборгованість за основним боргом; 10 302,18 грн - заборгованість за відсотками; 0,00 грн - заборгованість за комісіями; за Кредитним договором № Z75.00507.004002754 від 06 червня 2018 року у розмірі 38 509,32 грн, з яких: 13 379,20 грн - заборгованість за основним боргом; 25 130,12 грн - заборгованість за відсотками; 0,00 грн - заборгованість за комісіями; за Кредитним договором № Р51.13076.004115428 від 17 липня 2018 року у розмірі 45 308,55 грн, з яких: 16 748,14 грн - заборгованість за основним боргом; 28 560,41 грн - заборгованість за відсотками; 0,00 грн - заборгованість за комісіями, а всього заборгованості за договорами у загальному розмірі 100 020 (сто тисяч двадцять) грн 78 коп та судовий збір у розмірі 2684 грн 00 коп. Рішення суду мотивовано доведеністю позовних вимог.

17 червня 2024 року через підсистему «Електронний суд» адвокат Колмаков В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, рішення не відповідає фактичним обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована доводами які є аналогічними тим, що викладені у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву. Крім того, надав документи на підтвердження судових витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 4000,00 грн, тому просив стягнути судові витрати з позивача.

15 липня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Юшкевич К.Д. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивовано тим, що доводи відповідача спростовуються матеріалами справи, а саме кредитними договорами та належними та допустимими докази наданими позивачем, які підтверджують факт передачі права вимоги заборгованості ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Звертає увагу суду на те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосував жодних штрафних санкцій до відповідача, що проглядається в розрахунку заборгованості. Всі нараховані відсотки нараховувались виключно первісними кредиторами, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості, який додавався до позовної заяви та містить інформацію по кожній окремій частині заборгованості (основний борг, проценти). Крім того, до позовної заяви додано ордер-розпорядження № 1 про видачу кредиту відповідачу та ордер-розпорядження № 2 про сплату страхового платежу, що є первинними бухгалтерськими документами та які підтверджують факт перерахування коштів за кредитними договорами. Зазначає, що апелянтом для укладення договорів було вчинено ряд дій, що в свою чергу підтверджує факт їх укладання. Відповідно до виписки по кредитним договорам, відповідач періодично здійснював платежі на погашення заборгованості, які зараховувались в наступному порядку: погашення строкового основного боргу; оплата за обслуговування кредиту; погашення строкових процентів по кредиту. Наголошувала на тому, що кредитні договори, укладені з відповідачем недійсними не визнані та не були розірвані в судовому порядку, тобто в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Тому вважає посилання апелянта на те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано суду доказів отримання ОСОБА_1 кредитних коштів від первісних кредиторів помилковими та безпідставними, оскільки факти їх надання підтверджуються, власне, наявними у матеріалах справи кредитними договорами, які є дійсними в силу приписів ст. 204 ЦК України. При цьому вимог щодо визнання зазначених правочинів недійсними чи встановлення факту їх неукладеності до суду заявлено не було. Зазначені правочини підтверджують факт наявності відповідних правовідносин, їх зміст та погоджені сторонами обставин щодо передання в позику чи кредит відповідачу коштів у погодженому розмірі. З урахуванням вище викладеного просила суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 12 вересня 2024 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримано 05 серпня 2024 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.62);

ОСОБА_1 отримано 05 серпня 2024 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.63);

Адвокатом Колмаковим В.В. отримано 05 серпня 2024 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.64).

15 липня 2024 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Юшкевич К.Д., в якому просив розглянути справу за відсутності ТОВ «ФК «ЄАПБ» (том 2, а.с.53).

22 липня 2024 року надійшло клопотання від адвоката Колмакова В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 про розгляд справи за відсутності відповідача (том 2, а.с.57-59).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 червня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Z75.00507.004002754, за умовами якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 18500,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 24 місяці. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника (пункти 1.1, 1.2 Договору) (том 1, а.с.23).

Пунктами 1.3, 1.4 договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 0,49% (маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 9,99%.

Відповідно до п.1.13 Договору банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні в рамках пакету «Card Blance Blue Start ID INS», що обслуговується на умовах Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесках включно до 6 дня/числа кожного місяця згідно графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюватимуться на транзитний рахунок № НОМЕР_5 в банку, МФО 336310, з якого проводиться погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1) для оплати простроченої заборгованості кредиту за договором; 2) для погашення нарахованої заборгованості за договором, строк сплати якої не минув; 3) для сплати штрафних санкцій (пені) згідно п. 3.3.1 цього договору; 4) для погашення іншої заборгованості (в т.ч. дострокове погашення заборгованості за кредитом) (пункт 2.1 Договору).

Аналогічну інформацію викладено в паспорті споживчого кредиту інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який підписано ОСОБА_1 (том 1, а.с.29-30).

06 серпня 2018 року відповідачкою укладено договір добровільного страхування життя № Z75.00507.004002754 позичальника ПАТ «Ідея Банк» з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» (том 1, а.с.24-25).

З копії ордеру-розпорядження № 1 про видачу кредиту від 06 червня 2018 року вбачається, що відповідно до договору № Z75.00507.004002754 від 06 червня 2018 року ПАТ «Ідея Банк» було перераховано з рахунку № НОМЕР_2 на рахунок № НОМЕР_3 грошові кошти у розмірі 15948,28 грн. Крім цього, було сплачено страховий платіж від ОСОБА_1 у розмірі 2551,72 грн, що підтверджується ордером розпорядження № 2 про сплату страхового платежу від 06 червня 2018 року (том 1, а.с.28).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № Z75.00507.004002754 від 06 червня 2018 року станом на 30 листопада 2023 року заборгованість ОСОБА_1 становить 38509,32 грн, з них заборгованість за основним боргом 13379,2 грн, заборгованість за відсотками 25130,12 грн, заборгованість за комісіями 0,00 грн (том 1, а.с.34).

Крім того, 17 липня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Р51.13076.004115428, за умовами якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 20000,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 24 місяці. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника (пункти 1.1, 1.2 Договору) (том 1, а.с.35-36).

Пунктами 1.3, 1.4 договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 10% (маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 19,5%.

Позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесках включно до 17 дня/числа кожного місяця згідно графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюватимуться на транзитний рахунок № 9874 в банку, МФО 336310, з якого проводиться погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1) для оплати простроченої заборгованості кредиту за договором; 2) для погашення нарахованої заборгованості за договором, строк сплати якої не минув; 3) для сплати штрафних санкцій (пені) згідно п.3.3.1 цього договору; 4) для погашення іншої заборгованості (в т.ч. дострокове погашення заборгованості за кредитом) (пункт 12.1 Договору).

Аналогічну інформацію викладено в паспорті споживчого кредиту інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який підписано ОСОБА_1 (том 1, а.с.40-42).

17 липня 2018 року відповідачкою укладено договір добровільного страхування життя № Р51.13076.004115428 позичальника ПАТ «Ідея Банк» з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» (том 1, а.с.37-39).

З копії ордеру-розпорядження №1 про видачу кредиту від 17 липня 2018 вбачається, що відповідно до договору № Р51.13076.004115428 від 17 липня 2018 року ПАТ «Ідея Банк» було перераховано з рахунку № НОМЕР_4 на рахунок № НОМЕР_5 грошові кошти у розмірі 16694,49 грн. Крім цього, було сплачено страховий платіж від ОСОБА_1 у розмірі 3305,51 грн, що підтверджується ордером розпорядження № 2 про сплату страхового платежу від 17 липня 2018 року (том 1, а.с. 44).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № Р51.13076.004115428 від 17 липня 2018 року станом на 30 листопада 2023 року заборгованість ОСОБА_1 становить 45308,55 грн, з них заборгованість за основним боргом 16748,14 грн, заборгованість за відсотками 28560,41 грн, заборгованість за комісіями 0,00 грн (том 1, а.с.48).

07 липня 2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023, за умовами якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору та передається в день укладення цього договору клієнтом фактору в електронному вигляді та надсилається засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі. Загальна сума фінансування згідно договору (реєстру боржників № 1, реєстру боржників № 2, реєстру боржників № 3, реєстру боржників № 4), що підлягає перерахуванню на рахунок клієнта становить 15 300 000,00 грн (том 1, а.с.21-22).

Матеріали справи містять копію платіжного доручення № 19913 від 11 липня 2023 року про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за договором факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року 15 300 000,00 грн (том 1, а.с. 50).

З витягу з реєстру боржника № 4 до договору факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року вбачається, що право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло і за кредитним договором № Z75.00507.004002754 від 06 червня 2018 року, загальна сума заборгованості 38509,32 грн, з яких 13379,20 грн заборгованість за основним боргом, 25130,12 грн заборгованість за відсотками, 0,00 грн заборгованість за комісіями та за кредитним договором № Р51.13076.004115428 від 17 липня 2018 року, загальна сума заборгованості становить 45308,55 грн, з яких 16748,14 грн заборгованість за основним боргом, 28560,41 грн заборгованість за відсотками (том 1, а.с.49).

31 серпня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Р51.13076.004279013, за умовами якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 7175,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 30 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника (пункти 1.1, 1.2 Договору) (том 1, а.с.5-8).

Пунктами 1.3, 1.4 договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 10% (маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 19,5%.

Позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 30 щомісячних внесках включно до 2 дня/числа кожного місяця згідно графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюватимуться на транзитний рахунок № НОМЕР_7 в банку, МФО 336310, з якого проводиться погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1) для оплати простроченої заборгованості кредиту за договором; 2) для погашення нарахованої заборгованості за договором, строк сплати якої не минув; 3) для сплати штрафних санкцій (пені) згідно п. 3.3.1 цього договору; 4) для погашення іншої заборгованості (в т.ч. дострокове погашення заборгованості за кредитом) (пункт 2.1 Договору).

Аналогічну інформацію викладено в паспорті споживчого кредиту інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який підписано ОСОБА_1 (том 1, а.с.13-15).

31 серпня 2018 року відповідачкою укладено договір добровільного страхування життя № Р51.13076.004279013 позичальника ПАТ «Ідея Банк» з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» (том 1, а.с.9-11).

З копії ордеру-розпорядження №1 про видачу кредиту від 31 серпня 2018 року вбачається, що відповідно до договору № Р51.13076.004279013 від 31 серпня 2018 року ПАТ «Ідея Банк» було перераховано з рахунку № НОМЕР_6 на рахунок № НОМЕР_7 грошові кошти у розмірі 5989,15 грн. Крім цього, було сплачено страховий платіж від ОСОБА_1 у розмірі 1185,85 грн, що підтверджується ордером розпорядження № 2 про сплату страхового платежу від 31 серпня 2018 року (том 1, а.с.17).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № Р51.13076.004279013 від 31 серпня 2018 року станом на 30 листопада 2023 року заборгованість ОСОБА_1 становить 16202,91 грн, з них заборгованість за основним боргом 5900,73 грн, заборгованість за відсотками 10302,18 грн, заборгованість за комісіями 0,00 грн (том 1, а.с.20).

07 липня 2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023, за умовами якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору та передається в день укладення цього договору клієнтом фактору в електронному вигляді та надсилається засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі. Загальна сума фінансування згідно договору (реєстру боржників № 1, реєстру боржників № 2, реєстру боржників № 3, реєстру боржників № 4), що підлягає перерахуванню на рахунок клієнта становить 15300000,00 грн (том 1, а.с.21-22).

Матеріали справи містять копію платіжного доручення №19913 від 11 липня 2023 року про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за договором факторингу №07072023 від 07 липня 2023 року 15300000,00 грн (том 1, а.с.50).

З витягу з реєстру боржника № 3 до договору факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року вбачається, що право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло і за кредитним договором № Р51.13076.004279013 від 31 серпня 2018 року, загальна сума заборгованості 16202,91 грн, з яких 5900,73 грн заборгованість за основним боргом, 10302,18 грн заборгованість за відсотками, 0,00 грн заборгованість за комісіями (том 1, а.с.22а).

Всупереч умовам кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки первісних кредиторів.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Однак колегія суддів не може в повному обсязі погодитися із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи 06 червня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Z75.00507.004002754; 17 липня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду №Р51.13076.004115428 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки та 31 серпня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду № Р51.13076.004279013 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки.

Під час розгляду справи встановлено, що вищевказані кредитні договори містять інформацію про суми кредитів, мету кредитів, умови та порядок видачі, строк їх повернення, погашення, розмір відсоткової ставки (річної), відповідальність сторін. Вони підписані сторонами. Сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору. На момент укладення договорів позичальник не заявляв додаткових вимог щодо умов спірних договорів та в подальшому частково виконував їх умови. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі.

Однак, отримавши від банку кошти в кредит, в порушення умов виконання кредитних договорів ОСОБА_1 свої зобов`язання по поверненню кредитів і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконала.

ОСОБА_1 отримувала кредитні кошти, користувалася ними та частково виконувала зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується виписками (том 1, а.с.127-128, 130-132, 135-137).

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримала кредити за договорами № Z75.00507.004002754 від 06 червня 2018 року, № Р51.13076.004115428 від 17 липня 2018 року, № Р51.13076.004279013 від 31 серпня 2018 року, проте не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитними договорами, отримані в кредит кошти не повернула, тому наявні підстави для стягнення з неї на користь позивача заборгованість за тілом кредиту №Z 75.00507.004002754 від 06 червня 2018 року в розмірі 13379,20 грн, заборгованість за тілом кредиту № Р51.13076.004115428 від 17 липня 2018 року в розмірі 16748,14 та заборгованість за тілом кредиту № Р51.13076.004279013 від 31 серпня 2018 року в розмірі 5900,73 грн.

Щодо стягнення відсотків, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено:

«право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

За умовами кредитного договору № Z75.00507.004002754 від 06 червня 2018 року сторони погодили строк кредитування 24 місяці, тобто до 06 червня 2020 року; за умовами кредитного договору № Р51.13076.004115428 від 17 липня 2018 року - строк кредитування 24 місяців, тобто до 17 липня 2020 року, а за умовами кредитного договору № Р51.13076.004279013 від 31 серпня 2018 року - строк кредитування 30 місяців, тобто до 28 лютого 2021 року.

Звертаючись до суду з даним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просив стягнути нараховані проценти, які розраховані станом на 30 листопада 2023 року.

Отже, виходячи з того, що строк кредитування за кредитним договором № Z75.00507.004002754 від 06 червня 2018 року закінчився 06 червня 2020 року, за кредитним договором № Р51.13076.004115428 від 17 липня 2018 року закінчився 17 липня 2020 року, а за кредитним договором № Р51.13076.004279013 від 31 серпня 2018 року закінчився 28 лютого 2021 року, тому з цього часу кредитор не мав підстав здійснювати нарахування відсотків та комісій, передбачених умовами договору.

За таких обставин, оскільки строк кредитування за вказаними кредитними договорами закінчено 06 червня 2020 року, 17 липня 2020 року та 28 лютого 2021 року, у позивача було відсутнє право нараховувати відсотки за користування кредитом, тому вимоги позивача про стягнення таких відсотків та інших платежів, нарахованих після 06 червня 2020 року, 17 липня 2020 року та 28 лютого 2021 року відповідно, є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Після цих дат права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент розгляду справи судом першої інстанції, у матеріалах справи були відсутні належні докази, які б підтверджували правильність нарахування позивачем відсотків за кредитними договорами, зокрема, в частині визначення періоду такого нарахування, а також сум, з яких виходив позивач, нараховуючи такі відсотки.

Разом з тим в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості відсотків за користування кредитами.

На підтвердження заборгованості позивачем надано тільки довідку-розрахунок заборгованості, яка не відображає ні період, за який здійснювалось нарахування процентів, ні відсоткову ставку, ні залишкової суми кредиту, на яку згідно договору мають нараховуватись відсотки.

Тому колегія суддів вважає, що за відсутності інших доказів, наявні в матеріалах справи довідки-розрахунки заборгованості, які складені попереднім кредитором, не містять детального розрахунку такої заборгованості, з якого б вбачалося здійснення боржником останньої оплати за кредитом, дані щодо руху коштів на рахунку, інформацію про внесення/невнесення відповідачкою коштів на погашення кредиту та на оплату відсотків щомісячно, не можуть слугувати належними доказами наявності у відповідача заборгованості по сплаті відсотків перед позивачем у заявленому ним до стягнення розмірі.

Крім того, сам по собі договір факторингу та реєстр прав вимоги до нього, які є похідними від кредитного договору, не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості в цій частині.

За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За наведених обставин, суд погоджується з твердженнями представника відповідача щодо недоведеності позивачем обґрунтованості вимог в частині стягнення відсотків.

В той же час, надані виписки за кредитними договорами не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості в цій частині, оскільки в даних виписках не міститься інформація про розмір відсоткової ставки, яка застосовувалася АТ «Ідея Банк», що в свою чергу позбавляє суд можливості перевірити правильність нарахування відсотків.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (статті 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Виходячи з того, що в матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості за відсотками, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення відсотків за кредитним договором № Z75.00507.004002754 від 06 червня 2018 року у розмірі 25130,12 грн, за кредитним договором № Р51.13076.004115428 від 17 липня 2018 року у розмірі 28560,41 грн та за кредитним договором № Р51.13076.004279013 від 31 серпня 2018 року у розмірі 10302,18 грн, оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано суду належних доказів на її підтвердження, тоді як саме на позивача покладено обов`язок щодо доведення заявлених позовних вимог.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що ордери-розпорядження не можуть бути доказами у справі колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з абзацу 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Подібне визначення первинних документів міститься також і в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24 травня 1995 року № 88, у пункті 2.1 якого вказано, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, і включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Враховуючи, що кредит було видано на банківський рахунок позичальника, всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайром регулюються Постановою НБУ №705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів».

Згідно пункту 35 Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» первинні документи формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку.

Згідно статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта є банківською таємницею.

Стороною відповідача в свою чергу не надано суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на банківський рахунок відповідачки, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний банківський рахунок їй не належить.

Відповідно до умов договору факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року клієнт, у випадку відступлення права вимоги зобов`язаний повідомити кожного боржника/контрагента про відступлення права вимоги протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором, у спосіб, визначний ст.25 Закону України «Про споживче кредитування» та договором з боржником та про передачу персональних даних боржника, а також надати інформацію про фактора (найменування, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, місцезнаходження, інформацію для здійснення зв`язку - номер телефону, адресу, адресу електронної пошти) та повідомити обов`язок погашення заборгованості за первинним договором фактору (пункт 5.3 Договору) (том 1, а.с.22).

Згідно статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. При цьому, дані повідомлення не змінюють умов раніше укладених кредитних договорів, а носять лише інформаційний характер. Крім того у законодавстві України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги.

Оригінал Договору факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року та оригінали Реєстру Боржників до Договору факторингу № 07072023 містять інформацію про велику кількість договорів укладених різними фізичними особами, яка є конфіденційною, отже копія Договору факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року та Витяги з Реєстру Боржників Додатку № 3, 4 до Договору факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року є належними доказами на підтвердження позовних вимог.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що договори факторингу не визнані недійсними у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована.

Враховуючи вищевикладене твердження відповідача про невиконання зобов`язань фактором за вищевказаними договорами факторингу та ненабуття права вимоги до відповідача є не обґрунтованими та безпідставними.

Надані суду докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту укладання кредитного договору між відповідачем та первісними кредиторами, для підтвердження факту перерахування коштів на рахунок відповідача вказаний при укладенні договору, а також, для обґрунтування розміру заборгованості за договорами.

Посилання представника відповідача на те, що позивачем не доведено факт перерахування (отримання) кредитних коштів, спростовуються інформацією, яка наявна в матеріалах судової справи та була досліджена судом.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В апеляційній скарзі представником адвокатом Колмаковим В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 заявлено клопотання про стягнення з ТОВ «ФК «ЄАПБ» 12000,00 грн витрат на правову допомогу надану в суді першої та апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правова допомога ОСОБА_1 в суді першої інстанції надавалася адвокатом Колмаковим В.В. на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 11 січня 2024 року (том 1, а.с.110-111).

На підтвердження факту надання професійної правової допомоги в суді першої інстанції до справи залучено акт наданих послуг № 1-20240111 від 21 лютого 2024 року, за змістом якого вбачається, що правова допомога надана на загальну суму 8000,00 грн, з яких - представництво у цивільній справі № 953/12619/23: складення та подача заяв та клопотань, ознайомлення з матеріалами справи, складення відзиву на позовну заяву, вартість 8000,00 грн (том 1, а.с.112); довіреність на справу № 953/12619/23 від 11 січня 2024 року сформовану в системі «Електронний суд» (том 1, а.с.73, 76, 88, 95, 97; том 2, а.с.9). Також долучено докази надсилання клопотання позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ» (том 1, а.с.113).

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» вказувало на не співмірність за завищеність суми витрат, яку прохає стягнути відповідачка з огляду на малозначність справи та її складність. Тому просив відмовити в її задоволенні у вимогі про стягнення витрат на правову допомогу (том 1, а.с.120-125).

На підтвердження факту надання професійної правової допомоги в суді апеляційної інстанції надано акт наданих послуг № 1-20240111 від 16 червня 2024 року, за змістом якого вбачається, що правова допомога надана на загальну суму 4000,00 грн, з яких - представництво у цивільній справі № 953/12619/23: складення апеляційної скарги на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 травня 2024 року, вартість 4000,00 грн (том 2, а.с.30); довіреність на справу № 953/12619/23 від 11 січня 2024 року сформовану в системі «Електронний суд» (том 2, а.с.25, 58).

Також долучено докази надсилання клопотання позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ» (том 2, а.с.32), проте правом на заперечення проти заявленого розміру витрат позивача на правничу допомогу сторона відповідача в суді апеляційної інстанції не скористалася.

Враховуючи наведене, загальний розмір витрат на правову допомогу в суді першої та апеляційної інстанції становить - 12000,00 грн, який підтверджений належними та допустимими доказами.

Колегія суддів приймає вказані документи в якості доказів на підтвердження виконання адвокатом Колмаковим В.В. робіт на підставі договору від 11 січня 2024 року, а також на підтвердження вартості наданих адвокатом послуг на загальну суму 12000,00 грн.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, мають враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Колегія суддів зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/ 6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною 4 статті 137 ЦПК України.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19.

Таким чином, враховуючи предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, зазначених в актах наданих робіт від 21 лютого 2024 року та від 16 червня 2024 року, а також засад розумності, справедливості та співмірності задоволених вимог, колегія суддів приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 з ТОВ «ФК «ЄАПБ» 5000,00 грн судових витрат на правову допомогу надану в суді першої інстанції та 2000,00 грн судових витрат на правову допомогу надану в суді апеляційної інстанції, а всього 7000,00 грн.

Інші доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем своїх позовних вимог, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду підлягає зміні, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

При зверненні з позовом до суду ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило судовий збір у сумі 2684 грн (том 1, а.с.63).

Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково, а саме - на 36,02 % (36028,07 х 100%) : 100020,78 то позивач має право на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам у сумі 966 грн 78 коп (2684 х 36,02%).

Судові витрати, понесені відповідачем, документально підтверджено, а саме, за подання апеляційної скарги сплачено 3220,80 грн (том 2, а.с.31).

Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, зменшено суму, що підлягає стягненню, відповідачу має бути компенсовано пропорційно незадоволених позовних вимог 2060 грн 67 коп. судового збору (3220,80 х 63,98 %)

Отже, різниця між зазначеними сумами, що становить 1093 грн 89 коп. (2060,67 - 966,78), має бути компенсована ОСОБА_1 за рахунок ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 травня 2024 року в частині стягнення розміру заборгованості та судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () заборгованість:

1) за договором про надання фінансового кредиту № Z75.00507.004002754 від 06 червня 2018 року у розмірі 13379 (тринадцять тисяч триста сімдесят дев`ять) грн 20 коп.;

2) за договором про надання фінансового кредиту № Р51.13076.004115428 від 17 липня 2018 року у розмірі 16748 (шістнадцять тисяч сімсот сорок вісім) грн 14 коп.;

3) за договором про надання фінансового кредиту № Р51.13076.004279013 від 31 серпня 2018 року у розмірі 5900 (п`ять тисяч дев`ятсот) грн 73 коп.

В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відмовити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) понесені нею судові витрати на правничу допомогу у судах першої та апеляційної інстанції у розмірі 7000 (сім тисяч) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) судовий збір у розмірі 1093 (одна тисяча дев`яносто три) грн 89 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.М. Курило

О.Ю. Тичкова