Номер провадження: 22-ц/813/2374/24
Головуючий у першій інстанції Зубов О.С
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 04 липня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовними вимоги про зменшення розміру аліментів, обґрунтовуючи його тим, що з 02 серпня 2008 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано згідно з рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 05 вересня 2011 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 . Згідно з рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 11 березня 2022 року, з позивача стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання сина у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 січня 2022 року і до досягнення повноліття. Виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на примусовому виконанні Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці. З грудня 2010 року позивач проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_5 .27 жовтня 2022 року ОСОБА_4 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом про стягнення з позивача на її користь аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення повноліття. Ухвалою суду від 04 листопада 2022 року відкрито провадження у справі. На теперішній час стан здоров`я позивача незадовільний, що перешкоджає йому працевлаштуватися. Оскільки він не працює, має значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_6 . Будучи працездатною особою, позивач не має можливості утримувати навіть себе на мінімальному рівні. Враховуючи викладене, просить, за зміни його матеріального та сімейного стану, зменшити розмір аліментів за рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 11 березня 2022 року на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/4 на 1/8 частину всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та відкликати виконавчий лист з відділу державної виконавчої служби (а.с. 1-17).

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 04 липня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було вирішено відмовити (а.с. 103-105).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, зменшити розмір аліментів, які згідно рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 11.03.2022 року підлягають стягненню з апелянта, до 1/6 частини всіх видів мого заробітку (доходу) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що оскаржуване рішення суду є необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки під час розгляду справи по суті було неповно встановлено всі обставини, що мають значення для справи, тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. На думку апелянта, суд не в повній мірі врахував наявність в нього цілого ряду хронічних хвороб, наявність яких перешкоджає офіційно працевлаштуватись та отримувати належну заробітну плату, та при цьому, не враховано наявність ще однієї дитини - ОСОБА_5 . За таких обставин, апелянт стверджує, що в даному випадку, наявні обидві обставини, передбачені статтею 192 СК України, а саме зміна сімейного (народження інших дітей) та матеріального стану, які виникли після ухвалення попереднього рішення суду та негативно впливають на мою здатність сплачувати аліменти в раніше стягнутому розмірі (а.с. 106-114).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч. 1 ст. 369 ЦПК України (а.с. 124-126).

18 березня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_2 - адвокат Кокарєв Андрій Павлович направив до Одеського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги (а.с. 141-147).

З урахуванням позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 495/4896/23 та від 24 січня 2024 року у справі № 752/1058/23, ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 серпня 2024 року справу призначено до розгляду та викликано сторін до судового засідання (а.с. 150-151).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

У судовому засіданні 12 вересня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Ніц А.С. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явилися, повідомлені щодо дати та часу розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, значного зменшення його доходів, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, відбулася ще до прийняття судом рішення про стягнення аліментів, його тимчасові хвороби не свідчать про пов`язане з цим погіршення працездатності, не доведено безробіття, зменшення у зв`язку з цим отриманих доходів, враховуючи, що він є працездатною особою та не є особою з інвалідністю, тому всі зазначені ним підстави для зменшення аліментів не є обґрунтованими та безумовними підставами для зменшення розміру аліментів (а.с. 105 зворот).

Апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. А відповідно до ч. 3 вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а у разі значного погіршення матеріального становища платника аліментів останній не позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів.

За обставинами даної справи рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 11 березня 2022 року (цивільна справа №515/29/22) з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12-13). Вказане рішення не оскаржувалося та набрало законної сили.

Звертаючись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, що стягуються на підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 11 березня 2022 року, ОСОБА_1 посилався на зміну свого матеріального та сімейного стану, зазначаючи, що він є батьком ще однієї дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання якого позивач також сплачує аліменти, а також на те, що він офіційно не працює та має незадовільний стан здоров`я (а.с. 3).

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежно від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є батьком двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 11), та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 16).

На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2023 року (цивільна справа №127/24411/22) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 100-101 зворот). Зі змісту даного рішення вбачається, що ОСОБА_1 брав участь у розгляді справи та частково визнав позовні вимоги (а.с. 100), однак суд першої інстанції відхилив його доводи про те, що з нього стягуються аліменти за рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 11 березня 2022 року на утримання сина ОСОБА_3 , та зазначив, що діти повинні перебувати у рівних умовах та матеріальному забезпеченні з боку платника аліментів (а.с. 101). За інформацією, наявною в Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2023 року ОСОБА_1 не оскаржувалося та набрало законної сили.

Тобто, на момент перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції у справі №522/16087/22, аліменти, що стягуються на обох синів позивача, визначені в рівному розмірі - по 1/4 частині всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів на кожного із синів, що в загальному становить 50% заробітку (доходу) позивача та не перевищує граничного розміру відрахувань, що передбачений положеннями ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, за даними з Автоматизованої системи виконавчого провадження на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист, за яким стягувачем є ОСОБА_2 (відповідач), а ОСОБА_4 (матір ОСОБА_5 ) до органів ДВС не зверталася.

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 30 червня 2022 року, який долучив до позовної заяви позивач, останній мав заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 14460,70 грн (а.с. 15). Наявність зазначеної заборгованості позивач вважає обставиною, що свідчить про неможливість сплати ним аліментів у раніше визначеному розмірі та підставою для їх зменшення, про що позивач посилається як і в позові (а.с. 3), так і в апеляційній скарзі (а.с. 111). Однак, в матеріалах справи наявний ще один розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_7 у період з 01 лютого 2022 року по 28 лютого 2023 року, згідно з яким сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на березень 2023 року становив 10639,70 грн. Так, платником аліментів у жовтні 2022 року здійснено погашення заборгованості у розмірі 4931 грн, у січні 2023 року - 5000 грн, у лютому 2023 року - 9000 грн, у березні 2023 року - 10000 грн (а.с. 56). А отже, доводи апелянта в цій частині спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Інші доводи апеляційної скарги є тотожними доводам, що викладені у позовній заяві, зводяться до заперечень висновків, що викладені в оскаржуваному рішенні, і не впливають на розгляд справи по суті, оскільки суд першої інстанції надав вичерпну оцінку кожному аргументу, викладеному позивачем. З огляду на це, апеляційний суд зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин, враховуючи, що розмір аліментів, який стягується на обох синів позивача, є рівним, апеляційний суд наголошує на тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою та погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає без змін оскаржуване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 04 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст постанови складений 18 вересня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк